Ухвала    
 
26 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 523/18199/16-ц
провадження № 61-14798 ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Богатова Марія Андріївна, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року (апеляційне провадження                                       № 22-ц/813/5981/20) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, орган опіки та піклування Овідіопольської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду.
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року (апеляційне провадження № 22-ц/813/5981/20) рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року скасовано у зв`язку з порушенням норм процесуального права та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття.
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року (апеляційне провадження № 22-ц/813/5985/20) ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
До Верховного Суду 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 вересня                2020 року (апеляційне провадження № 22-ц/813/5981/20) у вказаній вище справі.
Касаційна скарга, не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки у порушення пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України заявник подає касаційну скаргу рішення Суворовського районного суду               м. Одеси від 26 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року (апеляційне провадження № 22-ц/813/5981/20), однак в резолютивній частині касаційної скарги не оскаржуючи рішення суду першої інстанції просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року (апеляційне провадження                                      № 22-ц/813/5981/20) та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, що не відповідає повноваженням Верховного Суду згідно із статтею 409 ЦПК України.
За таких обставин, заявнику необхідно уточнити які судові рішення ним оскаржуються.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено  підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої              статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої               статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону, з огляду на таке.
Так, заявник, в якості підстави касаційного оскарження зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах положень статті 193 ЦПК України щодо спільного розгляду позову про стягнення аліментів та зустрічного позову про визначення місця проживання дитини (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Однак, судом не береться до уваги зазначена підстава для відкриття касаційного провадження, оскільки Верховний Суд неодноразово переглядав справи, у яких був спільний розгляд позову про стягнення аліментів та зустрічний позов про визначення місця проживання дитини(постанови Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі                                 № 439/104/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 752/13605/18).
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідноуточнити вимоги касаційної скарги щодо оскаржуваних судових рішень та надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарженняз визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав). Також надіслати на адресу суду копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених                     статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Богатова Марія Андріївна, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року (апеляційне провадження                                        № 22-ц/813/5981/20) залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 26 листопада 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     О. В. Білоконь