ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
10 грудня 2020 року
м. Київ
Провадження № 11-93сап20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Анцупової Т. О.,
суддів Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,
за участю: 
секретаря судового засідання Яроша Д. В.,
представника відповідача - Нарольської Т. С.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 11  лютого 2020 року № 377/0/15-20, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 04 грудня 2019 року № 3302/3дп/15-19,
УСТАНОВИЛА:
Рух справи
1. У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, у якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 11 лютого 2020 року № 377/0/15-20 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04 грудня 2019 року № 3302/3дп/15-19 «Про притягнення суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
2. На обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що оскаржуване рішення ВРП прийняла з порушенням вимог Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі ? Закон № 1798-VIII), яким порушено його професійні права та гарантії суддівської незалежності. Зокрема, скаржник вважає, що в межах спірних правовідносин колегія суддів не допускала невиконання або неналежного виконання своїх процесуальних обов`язків при розгляді адміністративної справи № 522/18480/17, не заподіяла істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам, або інтересам окремих юридичних осіб, а лише на власний розсуд, у межах повноважень наданих Кодексом адміністративного судочинства України (далі ? КАС України), застосувала норми процесуального права та Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі ? Закон № 3674-VI) відповідно до обставин конкретної адміністративної справи.
3.Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 13 березня 2020 року відкрила провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 11 лютого 2020 року № 377/0/15-20, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 04 грудня 2019 року № 3302/3дп/15-19.
4.Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 28 травня 2020 року призначила розгляд справи в судовому засіданні.
5. 26 травня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив, у якому вона просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги.
6. 01 червня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив ВРП.
7.Ухвалами від 16 вересня та 03 грудня 2020 року задоволено заяви відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
8. 07 грудня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі.
Фактичні обставини, встановлені судом
9. Указом Президента України від 14 жовтня 2002 року № 926/2002 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Ленінського районного судуміста Кіровоградастроком на п`ять років,а  Постановою  Верховної  Ради  України  від  20 березня 2008року  № 238-VI обраний суддею Кіровоградського окружного адміністративного суду безстроково. Постановою Верховної  Ради  України від 04 листопада 2010 року № 2679-VI обраний суддею Одеського апеляційного адміністративного суду, а Указом Президента України від28 вересня 2018 року № 296/2018 переведений на посаду судді П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
10. 26 лютого 2018 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга адвоката Байдеріна  О. А. в інтересах Приватного підприємства «УПТК» (далі - ПП «УПТК») щодо наявності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів Одеського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за дії, вчинені під час розгляду справи № 522/18480/17 за позовом ПП «УПТК» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі - УДАБК Одеської міської ради) про скасування рішення.
11. У скарзі адвоката Байдеріна О. А. зазначено, що суддями Одеського апеляційного адміністративного судуухвалою від 01 лютого 2018 року у справі №  522/18480/17 безпідставно звільнено відповідача - УДАБК Одеської міської ради від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, при цьому УДАБК Одеської міської ради не було подано до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, а також доказів скрутного матеріального становища. 
На думку адвоката Байдеріна О. А. , такими діями судді Запорожан Д. В., ОСОБА_3 , ОСОБА_1 порушили засади рівності сторін, у зв`язку із чим він просив притягнути їх до дисциплінарної відповідальності.
12. Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 14 серпня 2019 року № 2118/3дп/15-19 відкрито дисциплінарну справу стосовно суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за скаргою адвоката Байдеріна О. А .
13. Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 06 листопада 2019 року № 2909/3дп/15-19 продовжено строк розгляду дисциплінарної справи стосовно суддів П`ятого  апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до 06 грудня 2019 року.
14. Рішенням  Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 04 грудня 2019 року № 3302/3дп/15-19 суддів П`ятого  апеляційного адміністративного суду Запорожана  Д. В., ОСОБА_3 , ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до них дисциплінарне стягнення у виді попередження.
15. Під час розгляду дисциплінарної справи Третя Дисциплінарна палата ВРП установила таке.
16. 30 січня 2018 року до Одеського апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга УДАБК Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2017 року у справі за позовом ПП «УПТК» до УДАБК Одеської міської ради про скасування рішення.
17. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року (головуючий суддя Запорожан Д. В., судді Танасогло Т. М., Яковлєв О. В.) УДАБК Одеської міської ради звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження.
Іншою ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018  року закінчено підготовку до розгляду адміністративної справи та призначено її розгляд на 20 лютого 2018 року.
18. 19 лютого 2018 року ПП «УПТК» звернулося до Одеського апеляційного адміністративного суду з клопотанням про залишення апеляційної скарги УДАБК Одеської міської ради без руху відповідно до статті 298 КАС України та просило надати час для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору, оскільки в матеріалах справи відсутні докази тяжкого майнового становища УДАБК Одеської міської ради, а також відсутнє клопотання про звільнення його від сплати судового збору.
19. Під час судового засідання 20 лютого 2018 року у справі № 522/18480/17 у задоволенні клопотання ПП «УПТК» про залишення апеляційної скарги УДАБК Одеської міської ради без руху було відмовлено ухвалою суду із занесенням до журналу судового засідання.
20. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року скасовано постанову Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2017 року, закрито провадження в частині визнання протиправними дій з проведення перевірки та оформлення її результатів, у задоволенні решти позовних вимог ПП «УПТК» відмовлено. 
21. Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2018 року касаційну скаргу ПП «УПТК» задоволено частково. Скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
22. Оцінюючи дії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду Запорожана  Д. В., Танасогло Т. М., Яковлєва О. В. при постановленні ухвали від 01 лютого 2018 року про звільнення УДАБК Одеської міської ради від сплати судового збору, Третя Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що в матеріалах дисциплінарної скарги серед копій матеріалів справи № 522/18480/17 відсутнє клопотання  УДАБК Одеської міської ради про звільнення від сплати судового збору, його відстрочення або розстрочення, а також відсутні відомості про його матеріальний стан.
23. У письмових поясненнях ОСОБА_1 і ОСОБА_3 від 02 квітня 2018 року до Третьої Дисциплінарної палати ВРП зазначено, що при усній доповіді суддя-доповідач ОСОБА_2 зазначив про те, що підстави для залишення поданої апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті апеляційного провадження відсутні, та наголосив на необхідності звільнення УДАБК Одеської міської ради від сплати судового збору з огляду на матеріальний стан задля забезпечення останньому доступу до правосуддя. 
У своїх письмових поясненнях від 29 березня 2018 року ОСОБА_2 зазначив, що інформація про скрутне матеріальне становище органу місцевого самоврядування, відповідального за контроль за будівництвом, є загальновідомою, а адміністративні спори щодо оскарження його рішень - численними та такими, що викликають відповідний резонанс у регіоні.
24. Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про те, що зазначені письмові пояснення суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не спростовують неоднакового підходу до застосування суддями положень законодавства під час вирішення питання про прийняття апеляційної скарги органу державної влади чи органу місцевого самоврядування в разі несплати таким органом судового збору. 
Зокрема, ухвалами від 24 травня 2018 року у справі № 821/453/18, від 15 червня 2018 року у справі № 815/445/18 (суддя Запорожан Д. В.), від 09 лютого 2018 року у справі № 815/5087/17, від 21 лютого 2018 року у справі № 814/1922/17, від 07 вересня 2018 року у справі № 815/2658/18 (суддя Танасогло Т. М.), від 28 лютого 2018 року у справі № 814/2928/16, від 26 червня 2018 року у справі № 815/7530/16, від 11 вересня 2018 року у справі № 815/208/18 (суддя Яковлєв О. В.) апеляційні скарги органів державної влади та/або органів місцевого самоврядування було залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору.
Крім того, хвалою від 21 лютого 2018 року у справі № 814/1922/17 суддя Танасогло  Т. М. відмовила в задоволенні клопотання Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про звільнення від сплати судового збору з тих підстав, що останній є державним органом, тому скрутне матеріальне становище є недостатньою підставою для звільнення від сплати судового збору. В ухвалі від 09 лютого 2018 року у справі № 815/5087/17 суддя Танасогло Т. М. дійшла висновку про те, що в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору слід відмовити, оскільки Законом № 3674-VIне передбачені пільги щодо сплати судового збору для Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області.
25. Третя Дисциплінарна палата ВРП вважає, що порушення норм процесуального права були допущені внаслідок неефективного та несумлінного використання суддями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 своїх процесуальних повноважень, невжиття ними належних і дієвих заходів для забезпечення належного розгляду справи з дотриманням процесуальних прав сторін.
26. Ураховуючи викладене, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про те, що суддями П`ятого апеляційного адміністративного суду Запорожаном Д. В., Танасогло Т. М., ОСОБА_1 допущено дисциплінарний проступок, передбачений підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі ? Закон № 1402-VІІІ), що є підставою для притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності та застосуванню до них дисциплінарного стягнення у виді попередження.
27. 13 грудня 2019 року до ВРП надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 04 грудня 2019 року № 3302/3дп/15-19.
28. За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 ВРП прийняла рішення від  11 лютого 2020 року № 377/0/15-20, яким залишила без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати від 04 грудня 2019 року № 3302/3дп/15-19 «Про притягнення суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності». 
29. У цьому рішенні ВРП зауважила, що в оскаржуваному рішенні її Третьої Дисциплінарної палати правильно встановлена наявність у діях суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, наслідком якого стало притягнення їх до дисциплінарної відповідальності з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а саме порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Також ВРП погодилася з Дисциплінарною палатою, що застосування до суддів дисциплінарного стягнення у виді попередження є співмірним вчиненому суддями дисциплінарному проступку.
30. Вважаючи рішення ВРП від 11 лютого 2020 року № 377/0/15-20 протиправним, ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою на це рішення.
Короткий зміст та обґрунтування наведених у скарзі вимог
31. У скарзі на рішення ВРП від 11 лютого 2020 року № 377/0/15-20 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 04 грудня 2019 року № 3302/3дп/15-19 «Про притягнення суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» скаржник зазначає, що воно підлягає скасуванню, оскільки ВРП всупереч вимогам пункту 4 частини першої статті 45 Закону № 1798-VIII, яким встановлено обов`язок відмовляти у відкритті дисциплінарних справ у випадках, якщо суть скарги зводиться лише до незгоди із судовим рішенням, не прийнято ухвали про відмову у відкритті дисциплінарної справи
32. На думку скаржника, ВРП безпідставно не враховано, що він як суддя не може нести дисциплінарну відповідальність за прийняття конкретного рішення (якщо немає кримінального діяння чи прямого нехтування професійними суддівськими стандартами). Зазначає, що колегію суддів притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з постановленням ухвали від 01 лютого 2018 року у справі № 522/18480/17, якою звільнено суб`єкта владних повноважень від сплати судового збору в межах наданих КАС України повноважень та у зв`язку із застосуванням колегією суддів норм процесуального права на власний розсуд.
33. Скаржник зауважує, що в оскаржуваному рішенні від 11 лютого 2020 року ВРП не надано належної оцінки посиланню ОСОБА_1 на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2018 року, якою не підтверджено наявність виявлених ВРП порушень вимог статті 8, 9 КАС України та статті 9 Закону № 3674-VI при відкритті апеляційного провадження, що, на думку скаржника, виключає можливість притягнення колегії суддів до дисциплінарної відповідальності.
34. Крім того, ОСОБА_1 указує на те, що притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності лише з підстав незгоди сторони у справі з обраною суддями правовою позицією не відповідає міжнародним гарантіям незалежності суддів.
35. Скаржник вважає, що ВРП застосувала дискримінаційний підхід при відкритті дисциплінарної справи за скаргою адвоката Байдеріна О. А. щодо суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду Запорожана Д. В., Танасогло Т. М., Яковлєва  О. В. Мотивує це тим, що за аналогічних обставин в інших дисциплінарних скаргах ВРП відмовляла у відкритті дисциплінарних справи, так як відповідні скарги зводились до незгоди із судовим рішенням.
Позиція ВРП щодо скарги ОСОБА_1 .
36. 26 травня 2020 року ВРП подала до Великої Палати Верховного Суду відзив на скаргу. Вважає, що  наведені в скарзі ОСОБА_1 доводи є необґрунтованими, а тому просить залишити скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що рішення від 11 лютого 2020 року прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма її членами, які брали участь у його ухваленні. У зазначеному рішенні містяться посилання на підстави та мотиви, з яких суддю ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
37. У відзиві на скаргу ВРП указала, що оскаржуване рішення не містить оцінки рішення судді, його мотивація не стосується законності чи обґрунтованості судового рішення, а стосується оцінки дій судді та висновку про порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, а висновки стосуються таких дій судді, що не виходять за межі повноважень дисциплінарного органу.
38. ВРП зазначає, що в цьому провадженні не може надавати оцінку рішенням Дисциплінарних палат у справах, на які посилається суддя ОСОБА_1 , оскільки вони не були предметом перевірки ВРП під час здійснення дисциплінарного провадження в порядку, визначеному законом.
Також зауважує, що необхідно врахувати, що навіть подібні за більшістю своїх фактичних обставин справи можуть відрізнятися якимось елементом, який може мати істотне значення та призводити до того, що в такій справі необхідно формулювати підхід до правозастосування, який може відрізнятися від підходу, сформульованого в іншій, лише на перший погляд, подібній справі.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
39.Дослідивши наведені в скарзі  та відзиві на неї доводи, перевіривши матеріали дисциплінарної справи, заслухавши пояснення сторін, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відмову в задоволенні скарги з таких мотивів.
Щодо меж перегляду оскаржуваного рішення ВРП
40. Вирішуючи питання про межі перегляду Великою Палатою Верховного Суду оскаржуваного рішення ВРП, суд виходить зі своєї сталої практики щодо перегляду визначених законом підстав дисциплінарної відповідальності судді та мотивів, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
41.Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
42.Згідно з практикою ЄСПЛ «навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції». У межах скарги за статтею 6 Конвенції для того, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі фактори, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, у який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», параграф 123).
43. У рішенні ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року у справі «Bryan v. the United Kingdom» (параграфи 44-47), цим судом були вироблені так звані критерії Брайана, які в рамках заяви за статтею 6 Конвенції дозволяють визначити, чи мав суд «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду». Тож необхідно враховувати такі фактори, як: предмет оскаржуваного рішення; спосіб, у який було прийняте рішення (процедурний критерій); зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження.
44.Можливість оскаржити рішення по суті є важливим запобіжним механізмом суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому. Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції та є визначеним статтею 266 КАС України судовим органом, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення про залишення без змін рішень дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.
45.Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у контексті обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Отже, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
46.Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Kraska v. Switzerland» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
47. Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС) рекомендує, що «дисциплінарний розгляд справи в кожній країні повинен передбачати можливість подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду» (пункт 77 (v) Висновку № 3 (2002) КРЄС про принципи та правила, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та неупередженості).
48.Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:  на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
49.Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає необхідним повно та всебічно перевірити оскаржуване рішення ВРП, у тому числі на предмет його відповідності вимогам статті 52 Закону № 1798-VIII.
Щодо вмотивованості оскаржуваного рішення
50. Як слідує з матеріалів дисциплінарного провадження та зі змісту оскаржуваного рішення, ВРП погодилася з рішенням її Третьої Дисциплінарної палати про наявність правових підстав для притягнення суддів  П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які відповідно до Закону № 1402-VІІІ кваліфікуються як порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
ВРП погодилася з рішенням її Третьої Дисциплінарної палати про те, що застосування до суддів дисциплінарного стягнення у виді попередження є співмірним вчиненому суддями дисциплінарного проступку. 
51.Оцінюючи висновки ВРП та її дисциплінарного органу щодо допущених суддями П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 порушень норм процесуального права під час розгляду справи № 522/18480/17, Велика Палата Верховного Суду виходить з таких мотивів.
52. Аналіз вимог пункту 1 частини п`ятої статті 296, частини першої статті 133 КАС України та статті 8 Закону № 3674-VI свідчить про те, що дискреційні повноваження суду щодозвільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення виникають після подання до суду клопотання сторони з відповідними доказами.
53. Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» визначено, що в судових рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною  в залежності від характеру рішення Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя(параграф 58).
54. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що звільнення від сплати судового збору з метою забезпечення реалізації права суб`єкта владних повноважень на доступ до суду без відповідного клопотання та доказів не є захистом права особи на доступ до суду.
55. Така позиція кореспондується з практикою ЄСПЛ. Зокрема, у рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (параграф 60).
56. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком, який викладений в оскаржуваному рішенніщодо неоднакового підходу до застосування одних і тих самих норм закону під час здійснення правосуддя суддями однієї колегії.
57. Така практика порушує один з основних елементів верховенства права ? принцип правової визначеності. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України» визначено, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх ? не лише до сторін провадження, але й до національних судів (параграф 47).
58. З урахуванням зазначеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП та її Дисциплінарна палата дійшли правильного висновку щодо наявності в діях суддіП`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а саме порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
59. Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними твердження позивача про те, що ВРП зобов`язана була відмовити у відкритті дисциплінарної справи у зв`язку з тим, що суть скарги зводиться лише до незгоди сторони із судовим рішенням.
Матеріалами дисциплінарної справи підтверджується, що адвокат Байдерін О. А. звертав увагу суду на порушення норм процесуального права, зокрема на відсутність клопотання про звільнення від судового збору ще до прийняття П`ятим апеляційним адміністративним судом рішення по суті заявлених вимог, про що зазначено в протоколі судового засідання від 20 лютого 2018 року у справі № 522/18480/17. Відтак Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що суть дисциплінарної скарги адвоката Байдеріна О. А. не можна вважати такою, що подана лише з підстав незгоди із судовим рішенням.
До того ж висновки ВРП та її дисциплінарного органу ґрунтуються виключно на оцінці процесуальних дій суддів щодо неоднакового підходу до застосування норм процесуального права стосовно того ж державного органу (УДАБК Одеської міської ради) щодо несплати судового збору і не містять висновків щодо законності та обґрунтованості судового рішення.
60. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що дисциплінарна відповідальність застосована до суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не за прийняття конкретного рішення, а з урахуванням процесуальних порушень, допущених колегією суддів при постановленні ухвали від 01 лютого 2018 року, що зумовило порушення засадничих принципів правосуддя, зокрема принципу рівності перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
61. Щодо стверджуваної скаржником наявності дискримінаційного підходу ВРП при прийнятті різних рішень за «тотожних обставин» Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
62. Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
63. Згідно з практикою ЄСПЛ дискримінація означає поводження з особами в різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну мету або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», параграфи 48-49).
64. Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).
65.Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.
66. У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вбачає дискримінацію у застосуванні, на його думку, неоднакового підходудо одних і тих самих норм закону. 
67. У своїй заяві скаржник не зазначив і не обґрунтував наявності в нього певної ознаки, яка б могла вплинути на неоднаковий підхід ВРП та її дисциплінарного органу при реалізації своїх функцій у межах дисциплінарного провадження. У такому разі має місце припущення скаржника про порушення його прав, що не можна пов`язувати з дискримінацією.
68. Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними доводи позивача щодо дискримінаційного підходу ВРП при прийнятті оскаржуваного рішення та погоджується з твердженням відповідача щодо того, що під час розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення Третьої Дисциплінарної палати від 04 грудня 2019 року № 3302/3дп/15-19, ВРП не наділена повноваженнями щодо оцінки рішень Дисциплінарних палат у інших дисциплінарних справах, що не були предметом перевірки в установленому законом порядку.
69. Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що наведені в оскаржуваному рішенні ВРП висновки щодо вчинення суддями П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1  дисциплінарного проступку є належним чином умотивованими, ґрунтуються на доказах, а застосований вид дисциплінарного стягнення є пропорційним.
Висновки за результатами розгляду скарги
70.Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла  в  межах  повноважень  та  у спосіб,  що  передбачені Законом № 1798-VIII. Оскаржуване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування до судді П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження.
71.Передбачені статтею 52 Закону № 1798-VIIIпідстави для скасування рішення ВРП у цій справі відсутні. 
72.Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення ВРП.
Керуючись статтями 266, 341, 344, 349, 350, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 11 лютого 2020 року № 377/0/15-20, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 04 грудня 2019 року № 3302/3дп/15-19 залишити без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 11 лютого 2020 року № 377/0/15-20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя-доповідач                                                            Т. О. Анцупова
Судді:                                    Ю. Л. Власов                                                К. М. Пільков
                                           М. І. Гриців                                                   О. Б. Прокопенко
                                           Д. М. Гудима                                               Л. І. Рогач
                                           Ж. М. Єленіна                                              О. М. Ситнік
                                           О. С. Золотніков                                         В. М. Сімоненко
                                           Л. Й. Катеринчук                                        І. В. Ткач
                                           Г. Р. Крет                                                      С. П. Штелик
                                                Л. М. Лобойко