ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/73/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Маковська О.М.) у справі №160/73/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,- 
                                               
                                                   ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просив зобов`язати відповідача надати відомості, що містяться в модулі «Рівень цін по ЦБД» Автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» при встановленні наступних параметрів запиту: «Код товару» - 8703329010; «Режим» - 40; «Дата» - з 02.01.19 до 02.07.19; «Слова в описі» - Picasso; «Календарний рік» - 2016; «Контракт» - всі; параметри « 100 найдешевших (за дод.од.)» та « 100 найдорожчих (за дод.од)»; зобов`язати відповідача надати копію митної декларації від 08.02.19 № ІІА209190/2019/17628;  визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 02.07.2019 №UA110000/2019/200127/2.
В обґрунтування позовних вимог посилається, що для митного оформлення в режимі імпорту придбаного в Бельгії автомобіля «Citroen C4 Picasso» позивачем подана митна декларація №UA110150/2019/227055 із зазначенням митної вартості на рівні 6410 євро. Проте, відповідачем прийняте рішення про коригування митної вартості товарів від 02.07.2019 року № UA110000/2019/200127/2 згідно якого митна вартість товару скоригована в сторону збільшення до 11700 євро з застосуванням другорядного методу визначення митної вартості – резервного. Позивач вказує, що в рішенні митниці відсутнє посилання на наявність хоча б однієї обставини, передбаченої частинами 3, 4 статті 53 Митного кодексу України, за яких посадова особа митниці мала право вимагати подання додаткових документів. Крім того, оскаржуване рішення не містить обґрунтування числового значення митної вартості, а взято за основу митну вартість з митної декларації Львівської митниці ДФС від 08.02.2019 року №UA209190/2019/17628. Позивач наголошує на тому, що у рішенні вказано про застосування останнього 6-го резервного методу визначення митної вартості, однак не вказано, чому неможливо було визначити митну вартість на підставі 2-го (за ціною договору щодо ідентичних товарів) або 3-го методу (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів). 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 02.07.2019 року №UA110000/2019/200127/2.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.Відповідач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 Митного кодексу України, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній, зокрема, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.
Сторони повідомлялись про день розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.06.2019 року до Дніпровської митниці для митного оформлення в режимі імпорту придбаного позивачем у Бельгії автомобіля «Citroen C4 Picasso» (2016 р.в., кузов № НОМЕР_1 ) подана митна декларація №UA110150/2019/227055 із зазначенням митної вартості на рівні 6410 євро. 
04.07.2019 року позивачем, в порядку ч.7 ст.55 Митного кодексу України, подана нова митна декларація №UA110150/2019/229269, за якою товар випущено у вільний обіг.
Для підтвердження заявленої митної вартості, на підставі положень ч.2 та ч.6 ст.53 Митного кодексу України, подано інвойс («Factuur») №2616-05/19, митна декларація країни відправлення №19ВЕЕ0000023031757, банківський платіжний документ від 13.05.2019 №1. Також на ім`я начальника Дніпропетровської митниці позивачем надано пояснення щодо того, що транспортні витрати по доставці автомобіля від місця покупки в Бельгії до границі України становлять 110 євро.
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 Митного кодексу України, а саме 6410 євро, в тому числі транспорті витрати 110 євро.
Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 19.06.2019 № UA110150/2019/227055 згенеровано наступні ризики:
- перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби;
- контроль правильності визначення митної вартості;
- витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів;
- проведення митного огляду транспортного засобу;
- забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки.
Відповідачем вказано, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 Митного кодексу України, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей одо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, митна вартість товару скоригована за другорядним методом визначення митної вартості – 2г – резервний метод, згідно з положеннями ст.64 Митного кодексу України та ґрунтується на відомостях інформаційних ресурсів митних органів за електронною митною декларацією від 08.02.2019 №UА209190/2019/17628 та розраховується на рівні 11700 євро.
Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості від 02.07.2019 року №UA110000/2019/200127/2 згідно якого, митна вартість автомобіля скоригована в сторону збільшення з 6410 євро до 11700 євро, та у якому вказано про застосування другорядного методу визначення митної вартості – резервного та ґрунтується на інформаційних ресурсах органів ЕМД від 08.02.2019р. №UА209190/2019/17628.
рішення про коригування митної вартості товарів та зобовязання відповідача вчинити певні дії стало предметом оскарження у справі.
Задовольняючи частково позов та скасовуючи оскаржене, рішення  суд першої інстанції вказав на недоведеність відповідачем правомірності визначення в оскаржуваному рішенні митної вартості транспортного засобу позивача на рівні 11700 євро. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, зазначив, що відповідачем надано витребувану інформацію.
Позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржене.
Рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на такі обставини.
Відповідно до ст..49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно із ч.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів, відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст..53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.
Згідно із ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Отже, вказаними нормами матеріального права визначено повноваження органу доходів і зборів щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, орган доходів і зборів зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Так, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такі висновки суду першої інстанції, відповідають правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 в справі №809/1884/16 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі №21-127а15 та від 02.06.2015 в справі №21-498а15.
У спірному випадку суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що відповідач ні під час декларування спірного товару, ні під час судового розгляду справи не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні транспортного засобу, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль.
В той же час встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем, разом із митною декларацією, подано документи, які підтверджували заявлену митну вартість транспортного засобу та з приводу поданих документів відповідачем будь-яких зауважень висловлено не було.
Отже, встановивши зазначені обставини справи та прийнявши до уваги те, що митною вартістю товару є ціна, що фактично сплачена за товар, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем правових підстав для коригування митної вартості товару.
Крім цього колегія суддів суду першої інстанції погоджується з доводами позивача (представника), що джерелом для визначення ціни товару при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувала інформація з ресурсів органів ЕМД від 08.02.2019р. №UА209190/2019/17628, проте така митна декларація, відповідачем надана не була.
Із наданої електронної інформації щодо митної декларації на підставі якої ґрунтувалось спірне рішення відповідача (а.с. 42), а саме які характеристики оформленого за такою митною декларацією автомобіля, зокрема, його комплектація, технічний стан, наявність/відсутність пошкоджень, показник одометра, витрати на транспортування, в Рішенні не вказано, що не дозволяє переконатись в правомірності коригування митної вартості на підставі вказаної митної декларації.
Отже, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи відповідача, з якими останній пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення, в частині задоволених позовних вимог, з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
Керуючись ст.ст. 311, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби – залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року у справі №160/73/20 – залишити без змін.
                    Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак