ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5060/19  Номер провадження 22-ц/814/1984/20	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко  Н.В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря Кальник А. М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року у складі судді Тімошенко Н. В.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про встановлення факту не укладення кредитного договору, -
в с т а н о в и в:
В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про встановлення юридичного факту.
Позов мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Октябрського районного суду міста Полтава з позовом, у якому зазначив, що 05 квітня 2011 року між нею та банком було укладено договір, відповідно до якого вона отримала кредит. Позивач заперечує укладання будь-якого договору між нею та відповідачем, зокрема, кредитного, оскільки підписана нею анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить всіх істотних умов кредитного договору, тобто, між сторонами в належній формі не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема, кредитного.
Посилаючись на наведені обставини, просила суд захистити її права, як споживача банківських (фінансових) послуг, визнавши встановленим той факт, що 05 квітня 2011 року між нею, як позичальником, та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», як кредитодавцем, не було укладено у письмовій формі ніякого договору, зокрема, кредитного.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано відсутністю правових та фактичних підстав для задоволення позову.  
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставина справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи скарги ґрунтуються на тому, що фактично 05.04.2011 між позивачем та відповідачем не було досягнуто домовленості про встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, не було визначено та погоджено умов та пунктів, які б становили зміст якого-небудь, зокрема, кредитного договору.
Підписана сторонами Анкета-заява не містить усіх істотних умов договору, а містить лише її персональні дані, що підтверджує факт неузгодження суттєвих умов, які є обов`язковими при укладанні та підписанні саме кредитного договору.
Крім того, судом не було проаналізовано належним чином надані позивачем докази, які підтверджують відсутність існування кредитного договору.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що 18.03.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.04.2011 в сумі 122 545,83 грн. Заявлені вимоги були мотивовані неналежним виконанням боржником ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним кредитним договором.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що 05 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). 
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 та доводів апеляційної скарги, метою встановлення факту не укладення нею кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» 05 квітня 2011 року є спростування вимог кредитора у справі № 554/2205/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким судами першої та апеляційної інстанцій дано належну правову оцінку. 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2019 року та постановою Полтавського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 554/2205/19 встановлено факт укладення між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору шляхом підписання нею анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05.04.2011, що за правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України є встановленою обставиною та не підлягає доведенню, а відтак і спростуванню, при розгляді іншої справи за участю тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено такий факт. Незгода сторони з висновками суду щодо встановлених обставин може бути підставою для оскарження судового рішення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку.
Оскільки заявлені позивачкою та апелянтом по справі обставини були встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, підстав для їх спростування у спосіб встановлення протилежного факту, апеляційним судом не вбачається.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту, що 05 квітня 2011 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» не було укладено у письмовій формі ніякого договору, зокрема, кредитного, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з безпідставності таких позовних вимог і доводами апеляційної скарги такі висновки суду не спростовуються. 
Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу, що заявлена позивачкою мета встановлення юридичного факту не відповідає змісту права, а вимога про визнання договору неукладеним не є належним способом захисту прав, встановленим чинним законодавством, та правомірно залишена без задоволення районним судом.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).
Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог матеріального та процесуального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого апеляційним судом не вбачається, а тому апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін. 
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу адвоката Ошеки О. А. на підставі частини першої статті 137, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача та відповідної компенсації не підлягають. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                 С. Б. Бутенко

Судді                                                                                 О. І. Обідіна

        О. В. Прядкіна