Постанова
Іменем України                                  
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 698/704/17
 
провадження № 61-21034св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -     ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2019 року у складі судді Баранова О. І. та постанову Черкаського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Храпка В. Д., 
Бондаренка С. І., 
ВСТАНОВИВ: 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» (далі - ТОВ «Катеринопільський елеватор»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення надбавки за класність, та стягнення моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що згідно з наказом від 15 квітня 2014 року № 87 його було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів першої категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор». 
Згідно із наказом від 19 жовтня 2017 року № 130 його було звільнено із займаної посади на підставі пункту другого статті 41 КЗпП України. Зазначав, що, залишивши поза увагою надані ним пояснення щодо непричетності до розкрадання комбікорму, відповідач незаконно звільнив його.
Також позивач стверджує, що згідно з наказом відповідача від 11 жовтня 
2016 року № 232 його було безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани, про що йому стало відомо лише 02 листопада 2017 року.
Крім того, позивач стверджує, що за весь час роботи відповідач не здійснював виплати належної йому як водію першого класу надбавки за класність у розмірі 25 % тарифної ставки згідно з додатком 3 до Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні, укладеної між Кабінетом Міністрів України та Федерацією професійних спілок України 23 серпня 
2016 року.
Вказував, що в порушення вимог статті 47 КЗпП України відповідач видав йому належним чином оформлену трудову книжку через 11 днів після звільнення.
Зазначав, що незаконним звільненням йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у необхідності докладати додаткових зусиль для організації власного життя, постійному почутті тривоги, пригніченості тощо. Моральну шкоду оцінив у 5 000,00 грн.
Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги,  ОСОБА_3 просить: 
- визнати незаконними накази від 11 жовтня 2016 року № 232 та 
від 19 жовтня 2017 року № 130; 
- поновити його на посаді водія першої категорії; 
- стягнути з відповідача на його користь 184 456,17 грн. середнього заробітку за вимушений прогул; 
- 5 820,21 грн середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки;
-23437,32 грн невиплаченої надбавки за класність; 
- 5 000 грн моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням; 
- допустити негайне виконання судового рішення в межах виплати заробітної плати за один місяць. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області 
від 18 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь 
ОСОБА_3 5 820,21 грн середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
У частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 5 820,51 грн рішення допущено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач не виконав вимог позивача про направлення трудової книжки за місцем проживання останнього, тому позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягають задоволенню.
Застосовуючи дисциплінарне стягнення у виді догани, відповідач дотримався передбачених законом вимог щодо з`ясування обставин порушення трудової дисципліни, перевірки наданих позивачем пояснень та застосував до останнього дисциплінарне стягнення у межах, визначеного законом строку. При цьому позивач, будучи обізнаним про застосування до нього вказаного дисциплінарного стягнення, не оскаржив останнє у межах визначеного законом строку, а також не заявив клопотання про поновлення строку на оскарження під час судового розгляду.
Застосовуючи дисциплінарне стягнення у виді звільнення, відповідач також дотримався передбачених законом вимог, щодо з`ясування обставин, які стали підставою для застосування дисциплінарного стягнення, перевірки наданих позивачем пояснень та застосував до останнього дисциплінарне стягнення у межах, визначеного законом строку. Відповідач мав підстави для втрати довір`я та звільнення позивача за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки останній, будучи особою, яка безпосередньо обслуговувала матеріальні цінності, здійснюючи їх перевезення, в порушення визначених посадовою інструкцією обов`язків не здійснював оформлення дорожньої документації та відповідно не дотримувалася Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні. Всупереч вказаним правилам, отримавши вантаж для перевезення, не здійснював належної передачі доставленого вантажу покупцю з оформленням актів про нестачу, що призвело до виникнення 
у відповідача нестачі комбікорму. 
Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки наказ про звільнення ОСОБА_3 
є законним.
Розмір надбавки за класність, зазначений у додатку № 3 до Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23 серпня 2016 року, 
є підставою для врахування відповідачем за умови входження останнього до кола осіб, визначених у додатку № 1 до вказаної Генеральної угоди. Однак позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач належить до осіб, визначених у додатку № 1 до Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23 серпня 2016 року, вимоги вказаної угоди були враховані відповідачем при укладенні колективного договору; на виконання колективного договору відповідачем було видане відповідне розпорядження про здійснення нарахування вказаної надбавки позивачу. При цьому суд зазначив, що колективний договір, який діяв на час прийняття позивача на роботу, не передбачав виплату надбавки за класність водіям.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 03 жовтня 
2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.
Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області 
від 18 квітня 2019 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не довів існування поважних причин пропуску строку на звернення до суду щодо оскарження наказу від 11 жовтня 2016 року та не порушував перед судом питання про поновлення цих строків, тому правильним є висновки суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог про скасування зазначеного наказу.
Звільняючи позивача з підстав втрати довір`я (пункт 2 частини першої 
статті 41 КЗпП України), відповідач належним чином дотримався вимог трудового законодавства. Підприємство мало всі підстави для втрати довір`я до позивача, оскільки останній як особа, яка безпосередньо обслуговувала матеріальні цінності, здійснюючи їх перевезення, 
в порушення визначених посадовою інструкцією обов`язків, допустив нестачу комбікорму протягом трьох місяців в розмірі 880,00 кг, що підтверджено висновком від 28 вересня 2017 року за результатами службової перевірки, що свідчить про неможливість роботодавця ввіряти матеріальні цінності для перевезення такій особі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду,  ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 02 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції належним чином не встановлено фактичних обставин справи. Суди не врахували того, що відповідачем не було достовірно встановлено фактів крадіжки ним комбікорму чи дизельного палива, а зроблені висновки ґрунтуються на припущеннях.
Зазначає, що службова перевірка була проведена в липні 2016 року, а тому вважає, що догана, оголошена йому наказом ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 11 жовтня 2016 року № 232, винесена з порушенням місячного строку, передбаченого статтею 148 КЗпП України. Інших перевірок у цей час проведено не було, а підставою для оголошення догани стала службова записка від 10 жовтня 2016 року. З наказом ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 11 жовтня 2016 року № 232 його належним чином ознайомлено не було.
Вважає, що відповідно до висновку за результатами службової перевірки від 28 вересня 2017 року його причетності до крадіжок комбікорму встановлено не було, що позбавляло відповідача права застосовувати щодо нього дисциплінарне стягнення.
Зазначає, що договір про повну матеріальну відповідальність, укладений між ним та відповідачем, є нікчемним, оскільки посада водія, яку він займав не входить до Переліку посад і робіт працівників,що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держпраці СРСР та Секретаріату ВЦСПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, який був чинними як  на момент укладення цього договору так і на час його звільнення.
Вважає, що наказ ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 19 жовтня 
2017 року № 130, відповідно до якого його було звільнено, є незаконним, оскільки роботодавцем порушено місячний строк, встановлений частиною першою статті 148 КЗпП України.
Вважає, що відповідач йому безпідставно не виплатив надбавку за класність, яка передбачена додатком № 10 до колективного трудового договору, укладеного в ТОВ «Катеринопільський елеватор» 07 березня 
2011 року, який діяв з моменту прийняття його на роботу та до прийняття 
31 жовтня 2014 року на підприємстві нового колективного договору.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 15 квітня 
2014 року № 87 ОСОБА_3 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів першої категорії у структурний підрозділ 
ТОВ «Катеринопільський елеватор» - гараж автомобільний з 18 квітня 
2014 року (а.с. 15, т. 1).
Згідно із посадовою інструкцією водія автотранспортного засобу, затвердженою 30 травня 2013 року, з якою був ознайомлений позивач, 
в обов`язки водія автотранспортного засобу, зокрема, входить здійснення охорони вантажу під час перевезення (підпункт 2.13); оформлення дорожньої документації (підпункт 2.17); дотримання правил порядку і умов організації перевезень автомобільним транспортом (а.с. 32-35, т. 2).
Відповідно до колективного договору, укладеного між адміністрацією 
ТОВ «Катеринопільський елеватор» та уповноваженим представником трудового колективу на 2011-2013 роки, зареєстрованого 
у Катеринопільський районній державній адміністрації 04 березня 2011 року, який діяв на час прийняття позивача на роботу, він діє до укладення нового трудового договору (пункту 1.6). При цьому договір і додатки до нього не містять положень про здійснення доплати за класність водіям (а.с. 28-50, 
т. 1).
Згідно із колективним договором, укладеним між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та уповноваженим представником трудового колективу, зареєстрованим в органі місцевого самоврядування 10 листопада 
2014 року, договір діє до укладення нового трудового договору (пункт 8.1). При цьому договір не містить положень про здійснення доплати за класність водіям. Відповідно до пункту 3.1 договору структура заробітної плати складається з основної та додаткової зарплати, а також інших заохочувальних і компенсаційних виплат, які можуть бути встановлені на підприємстві. Договором визначено поняття додаткової заробітної плати, під якою розуміється винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи, за особливі умови праці (а.с. 51-58, т. 1).
Відповідно до службової записки на ім`я директора ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 10 жовтня 2016 року за наслідками аналізу даних GPS-навігації встановлено, що 19 вересня 2016 року водій ОСОБА_3 здійснив зупинку тривалістю близько 13 хвилин. Відповідно до його пояснень причина зупинки - допомога замінити колеса водію ОСОБА_4 . При цьому опитаний раніше водій ОСОБА_4 не підтвердив надання йому допомоги водієм ОСОБА_3 (а.с. 28-29, т. 2).
Згідно з наказом ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 11 жовтня 
2016 року № 232 водію ОСОБА_3 оголошено догану за систематичні порушення затвердженого маршруту (а.с. 26-27, т. 2).
Відповідно до договору поставки від 30 грудня 2016 року № 6834-г, укладеного між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ПрАТ «Оріль-Лідер», приймання товару по кількості проводиться на складі покупця згідно 
з даними зважування на вагах покупця (пункт 3.3) (а.с. 99-101, т. 2).
За положеннями договору поставки від 30 грудня 2016 № 6833-г, укладеного між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ПрАТ «Миронівська птахофабрика», приймання товару по кількості проводиться на складі покупця - згідно з даними зважування на вагах покупця (пункт 3.3) 
(а.с. 102-104, т. 2).
Відповідно до товарно-транспортних накладних, складених у період 
з 02 січня 2017 року до 20 березня 2017 року водій ОСОБА_3 здійснював перевезення та здачу комбікорму покупцю ПрАТ «Оріль-Лідер» (а.с. 44-74, т. 2). 
Згідно із товарно-транспортними накладними, складеними у період 
з 07 січня до 16 жовтня 2017 року, водій ОСОБА_3 здійснював перевезення та здачу комбікорму покупцю ПрАТ «Миронівська птахофабрика» (а.с.75-97, т. 2).
Відповідно до паспорта на ваги автомобільні, складеного 24 квітня 
2017 року, ваги автомобільні, власником яких є ПрАТ «Оріль-Лідер», пройшли повірку 26 квітня 2017 року (а.с. 122, т. 2).
Згідно із свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, виданого 19 липня 2017 року структурним підрозділом державного підприємства «Київоблстандартметрологія» 
№ 244/39 на ваги автомобільні, за наслідками повірки встановлена відповідність вказаного вимірювального засобу, власником якого є ПрАТ «Миронівська птахофабрика», вимогам ДСТУ. Вказане свідоцтво є чинним до 19 липня 2018 року (а.с. 111, т. 2).
Відповідно до наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 08 вересня 2017 року № 248 у зв`язку із виявленням факту крадіжки комбікорму водієм ОСОБА_5 з метою виявлення ймовірної причетності до крадіжок комбікорму інших водії, заступнику директора з питань безпеки Рибію С. В. доручено провести службову перевірку (а.с. 37, т. 2).
Згідно із висновком службової перевірки, складеним 28 вересня 
2017 року заступником директора з питань безпеки Рибієм С. В., встановлено, що 06 вересня 2017 року за фактом викрадення комбікорму Шполянським відділом поліції затримано водія ТОВ «Катеринопільський елеватор» ОСОБА_5 . Щодо водія ОСОБА_3 встановлено, що останній мав нестачі комбікорму за кожен рейс на ПрАТ «Оріль-Лідер» протягом червня-серпня 2017 року. При цьому сумарна розбіжність у вазі отриманого та доставленого комбікорму складає 880 кг, тобто в середньому нестача комбікорму за рейс складає 49 кг. Під час службової перевірки встановлена причетність охорони Приватного підприємства «Вимпел», які здійснювали неналежне опломбування вантажів, що дало змогу викрадати комбікорм без пошкодження контрольних пломб (т. 2 а.с. 38-42).
Згідно із наказом ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 19 жовтня 
2017 року № 130 ОСОБА_3 звільнено з посади водія автотранспортних засобів першої категорії на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України внаслідок втрати довір`я. Підставою для видання наказу стали обставини, встановлені за результатами службової перевірки, що викладені у висновку від 28 вересня 2017 року (а.с. 30, т. 2).
Відповідно до довідки про нараховану та виплачену заробітну плату 
від 28 грудня 2017 року ТОВ «Катеринопільський елеватор» 
ОСОБА_3 виплачено заробітну плату у повному нарахованому обсязі за весь період роботи (а.с. 116, т. 1).
За змістом довідки, виданої 22 січня 2019 року за № 02/01/69 ПрАТ «Оріль-Лідер», відповідно до даних бухгалтерського обліку із поставок комбікорму, здійснених водієм ОСОБА_3 у період з 02 січня 2017 року 
до 19 серпня 2017 року, виявлено нестачу комбікорму у розмірі 1 420 кг. Поставки, здійснені тим же водієм у період з 20 серпня 2017 року 
до 12 жовтня 2017 року, проведено без нестач (а.с. 107, т. 2).
Відповідно до довідки, виданої 24 січня 2019 року № 347 ПрАТ «Миронівська птахофабрика», за даними бухгалтерського обліку із поставок комбікорму, здійснених водієм ОСОБА_3 у період з 07 січня 2017 року 
до 24 серпня 2017 року, виявлено нестачу комбікорму у розмірі 920 кг. Поставки, здійснені тим же водієм у період з 05 вересня 2017 року 
до 16 жовтня 2017 року, здійснено без нестач (а.с. 105-106, т. 2).
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга  ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно із статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 
1) догана; 2) звільнення.
Відповідно до вимог статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, 
і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду 
в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно із статтею 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний 
у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановивши, що з наказом ТОВ «Катеринопільський елеватор» 
від 11 жовтня 2016 року про оголошення догани позивач ознайомився після його винесення, що підтверджується його підписом, наявним в наказі, однак 
у встановлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк до суду його не оскаржив (позов подано у листопаді 2017 року, тобто через рік та місяць після винесення наказу) та не обґрунтував наявність поважних причин пропуску цього строку, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 11 жовтня 2016 року про оголошення догани.
При цьому судами попередніх інстанцій враховано, що за змістом пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року 
№ 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.      
Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, 
у позові може бути відмовлено з цих підстав.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач не довів існування поважних причин пропуску строку на звернення до суду щодо оскарження наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» 
від 11 жовтня 2016 року та не порушував перед судом питання про поновлення цих строків, тому правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, що підстави для скасування зазначеного наказу відсутні.
Доводи скаржника про те, що службова перевірка проводилась у липні 
2016 року, однак догана оголошена позивачу згідно з наказом від 11 жовтня 2016 року на підставі службової записки від 10 жовтня 2016 року, тобто 
з пропуском строку, встановленого частиною першою статті 148 КЗпП України, суди правильно відхилили, адже за змістом наказу підставою для його винесення є порушення обов`язків працівником 19 вересня 2016 року.
Судами встановлено, що відповідно до наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» від 15 квітня 2014 року № 87 з 18 квітня 2014 року 
ОСОБА_3 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів першої категорії у структурний підрозділ ТОВ «Катеринопільський 
елеватор» - гараж автомобільний.
Згідно із посадовою інструкцією водія автотранспортного засобу, затвердженою 30 травня 2013 року, доведення змісту якої до водія ОСОБА_3 підтверджується підписом останнього у підписному листі за № 21, в обов`язки водія автотранспортного засобу, зокрема, входить здійснення охорони вантажу під час перевезення (підпункт 2.13); оформлення дорожньої документації (підпункт 2.17); дотримання правил порядку і умов організації перевезень автомобільним транспортом (а.с. 32-35, т. 2).
Відповідно до висновку за результатами службової перевірки, складеного 28 вересня 2017 року заступником директора з питань безпеки Рибієм С. В., 06 вересня 2017 року за фактом викрадення комбікорму Шполянським відділом поліції затримано водія ТОВ «Катеринопільський елеватор» ОСОБА_5 . Щодо водія ОСОБА_3 встановлено, що останній мав нестачі комбікорму за кожен рейс на ПрАТ «Оріль-Лідер» протягом червня-серпня 2017 року. При цьому сумарна розбіжність у вазі отриманого та доставленого комбікорму складає 880 кг, тобто в середньому нестача комбікорму за рейс становить 49 кг. Також вбачається, що під час службової перевірки встановлена причетність охоронників фірми ПП «Вимпел», які здійснювали неналежне опломбування вантажів, що дало змогу викрадати комбікорм без пошкодження контрольних пломб( а.с. 38-42, т. 2).
Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).
Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника;            3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.
Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.
Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних 
з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. 
Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі 
№ 613/598/16-ц (провадження № 61-22259св18).
Доводи касаційної скарги про те, що відповідно до висновку за результатами службової перевірки від 28 вересня 2017 року його причетності до крадіжок комбікорму встановлено не було, що позбавляло відповідача права застосовувати щодо нього дисциплінарне стягнення, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підставою для винесення наказу про звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої 
статті 41 КЗпП Українистали винні дії позивача, який безпосередньо обслуговував матеріальні цінності, що стало підставою для втрати довіри до нього з боку роботодавця.
Вирішуючи спір, суди правильно виходили з того, що при звільненні позивача за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП Українивідповідачем дотримані норми законодавства про працю, які регулюють вивільнення працівників, тому позовні вимоги щодо визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.
Пленум Верховного Суду України в пункті 28 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що розірвання трудового договору на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України не є заходом дисциплінарного стягнення і тому статті 148, 149 КЗпП України про строк і порядок застосування дисциплінарного стягнення на ці випадки не поширюються. 
Відмовляючи у стягненні надбавки за класність, суд першої інстанції правильно зазначив, що розмір надбавки за класність, зазначений 
у додатку № 3 до Генеральної угоди про регулювання основних принципів 
і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин 
в Україні від 23 серпня 2016 року, є підставою для врахування його відповідачем за умови входження останнього до кола осіб, визначених 
у додатку № 1 до вказаної Генеральної угоди. Однак позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач входить до осіб, визначених у додатку № 1 до Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23 серпня 2016 року, вимоги вказаної угоди були враховані відповідачем при укладенні колективного договору; на виконання колективного договору відповідачем було видане відповідне розпорядження про здійснення нарахування вказаної надбавки позивачу. При цьому колективний договір, який діяв на час прийняття позивача на роботу, не передбачав виплату надбавки за класність водіям.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 402, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області 
від 18 квітня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду 
від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                           І. А. Воробйова

                                                                                                                        Б. І. Гулько

                                                                                                                        Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк