ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1702/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/1842/20 Категорія: 304090000 	Кондрацька Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Храпко В. Д. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Храпка В.Д., 
Вініченка Б.Б., Новікова О.М.,
за участю секретаря         Любченко Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Кондрацької Н.М., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

                                        в с т а н о в и в :

У березні 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10 вересня 2018 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Свої підписом у заяві відповідач підтвердив той факт, що повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі, в тому числі щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банку за ініціативою банку.
Також відповідач зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.
Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав внаслідок чого,станом на 20 грудня 2019 року у останнього утворилась заборгованість 73 345 грн. 61 коп., з яких : 36 745 грн. 92 коп. – заборгованість за тілом кредита, в тому числі 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредита; 36 745 грн. 92 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками ; 18 892 грн. 39 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 14 309 грн. 89 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 3 497 грн. 41 коп. – штраф (процентна складова).
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».
На підставі наведеного АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 73 945 грн. 61 коп. за кредитним договором № б/н від 10 вересня 2018 року та судові витрати у розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н 10 вересня 2018 року у розмірі 36 745 грн. 92 коп. та 1 044 грн. 48 коп. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимог, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтована позовна заява в цій частині і відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач належним чином повідомив його про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та неустойкою, вважаючи, що воно в цій частині незаконне, прийняте з порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, адже суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов , висловивши певним чином згоду на них. 
Крім того, своїм підписом в анкеті–заяві відповідач підтвердив свою згоду, що відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на офіційному сайті банку. Також зазначив, що відповідачем було підписано довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якій особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умова кредитування з використанням кредитної картки, тобто відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафу.
Також не звернув уваги на подані позивачем докази в частині стягнення відсотків і зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.
Відмова суду у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом призводить до нехтування принципами платності кредитного договору і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку.
Також суд безпідставно відмовив у стягненні нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України, чим порушив норми матеріального права та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності з одних лише формальних міркувань.
Також судом не було враховано, що відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому визначені і погоджено всі істотні умови, у тому числі щодо сплати неустойки.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками, відсотками згідно ст. 625 ЦК України та стягнення неустойки, а тому в іншій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку  про залишення без задоволення  апеляційної скарги по наступних підставах.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 10 вересня 2018 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та документ ( Паспорт споживчого кредиту), в якому міститься інформація щодо кредитного продукту Універсальна та Універсальна Голд.
Як вбачається із наданої банком анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», що в ній містяться лише анкетні дані відповідача, майновий стан та соціальний статус. Даних про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір відсотків за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено, також не вказано строк дії договору( строк дії картки).
Вказана анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Пам`яткою клієнта і Тарифами складають договір про надання банківських послуг. 
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, копію Паспорту споживчого кредиту, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 20 грудня 2019 року становить 73 945 грн. 61 коп., з яких : 36 745 грн. 92 коп. – заборгованість за тілом кредита, в тому числі 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредита; 36 745 грн. 92 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 18 892 грн. 39 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 14 309 грн. 89 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 3 497 грн. 41 коп. – штраф (процентна складова) . 
Крім того, банком надано підписаний ОСОБА_1 10 вересня 2018 року Паспорт споживчого кредиту, в якому вказана інформація з основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача (розділ 3) залежно від типу карти («Універсальна» «Універсальна Голд»), інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (розділ 4), порядок повернення кредиту (розділ 5) та наслідки прострочення виконання (невиконання) зобов`язань за договором про споживчий кредит: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту (розділ 6).
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Заявляючи вимоги про стягнення заявлених сум, банк надав підписану позичальником копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10 вересня 2018 року, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості.
Із анкети-заяви вбачається, що відповідач погодився, що вказана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими на сайті банку, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, екземпляр якого відповідач зобов`язався отримати шляхом самостійного роздрукування, погодився зі збільшенням строку позовної давності, зазначеними в Умовах та правилах із тим, що зміни в Умови та правила вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку. Продовження користування послугами банку після дати публікування на сайті банку змін Умові правил підтверджує згоду і повне безумовне прийняття змін редакцій Умові правил. Зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язався ознайомитися самостійно на сайті www.privatbank.ua, екземпляр договору отримати шляхом самостійного роздрукування.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (простроченого тіла кредиту), стягнути заборгованість за простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, а також штрафи (фіксована частина та процентна складова).
Розраховуючи суму заборгованості в частині прострочених відсотків, позивач не звернув увагу на те, що в заяві позичальника від 10 вересня 2018 року процентну ставку не зазначено. Також, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві «ПриватБанк», а також Паспорт споживчого кредиту, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомився відповідач і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати штрафів у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.
Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченими відсотками та штрафів (фіксована частина та процентна складова) у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині.
Щодо заявлених вимог банку в частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову в задоволення вимог у цій частині є обґрунтованим виходячи із наступних підстав.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки. У межах цього строку позичальник зобов`язаний повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Із наданих банком суду доказів не можливо встановити строк дії договору, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про закінчення дії кредитної картки станом на 20 грудня 2019 року, на час здійснення розрахунку заборгованості за кредитним договором від 10 вересня 2018 року.
Тому цій частині висновки суду першої інстанції відповідають закону.
Не варте уваги також посилання апелянта на підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту як на документ, в якому викладені основні умови кредитування, оскільки зі змісту Паспорту споживчого кредиту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо .
Тобто, Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та неустойкою. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову частково. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст.  374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2020 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: