09.11.20
22-ц/812/1817/20
Єдиний унікальний номер судової справи 489/4194/20
Номер провадження 22-ц/812/1817/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

09 листопада 2020 року                                                місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Самчишиної Н.В., Ямкової О.О., 

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,
за участі: представника боржника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ухвалу, яка постановлена Ленінським районним судом міста Миколаєва 14 вересня 2020 року, під головуванням судді Рум`янцевої Н.О. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 ,
УСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович звернувся до суду із поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 .
В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. знаходиться зведене виконавче провадження за №61619278 з примусового виконання виконавчих документів, а саме:
виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 06 жовтня 2009 року про звернення стягнення на нерухоме майно – житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 07 квітня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. за реєстровим №1856, передане в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» (ухвалою суду від 26 грудня 2011 року замінено стягувача на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»); 
виконавчого листа №2-3076/2010 виданого Заводським районним судом міста Миколаєва 27 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за договором у розмірі 554 935 грн. 64 коп., судового збору у розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.
20 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень за вказаними виконавчими документами, які в подальшому об`єднано в зведене виконавче провадження, а боржника зобов`язано подати декларацію про доходи і майно, та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення завідомо неправдивих відомостей. 
Копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження. Відповідно інформації з сайту Укрпошта рекомендована кореспонденція, а саме вказані постанови, не отримані боржником під час доставки. 
Цього ж дня приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.
Згідно відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради боржник зареєстрований за адресою, яка відповідає адресі, зазначеній у виконавчих документах, а саме: будинок АДРЕСА_1 .
23 квітня та 12 травня 2020 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника, за результатами яких складено акт про ненадання доступу до житла боржника та неможливість встановлення фактичного місця його проживання.
30 квітня 2020 року приватним виконавцем повторно направлено вимогу на адресу боржника про необхідність подати декларацію про доходи та майно, а також з`явитись до приватного виконавця. Відповідно інформації з сайту Укрпошта вказану вимогу боржник не отримав.
Разом з тим, рішення на сьогоднішній день боржником не виконані, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на їх виконання не здійснено. 
Посилаючись на викладені обставини, приватний виконавець просив оголосити в розшук боржника ОСОБА_1 та доручити проведення розшуку органам внутрішніх справ.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2020 року подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. задоволено. Оголошено в розшук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оголошуючи розшук боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з моменту відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань щодо виконання судового рішення та виконавчого напису, на неодноразові виклики до приватного виконавця не з`являється, за місцем реєстрації не проживає, встановити його місце перебування чи місце проживання приватному виконавцю не вдалось можливим.
В апеляційній скарзі представник боржника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просив ухвалу районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені подання відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що приватний виконавець не вчинив всіх передбачених законом дій щодо виявлення місця проживання боржника, знаючи про той факт, що 11 березня 2020 року боржник перетнув кордон.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
За приписами ч.1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Зазначене конституційне положення відображено і у п.7 ч.3 ст.2 та ст.18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено районним судом, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. знаходиться зведене виконавче провадження №61619278 з примусового виконання виконавчих документів, а саме:
виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 06 жовтня 2009 року про звернення стягнення на нерухоме майно – житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 07 квітня 2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. за реєстровим №1856, передане в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» (ухвалою суду від 26 грудня 2011 замінено стягувача на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»); 
виконавчого листа №2-3076/2010 виданого Заводським районним судом міста Миколаєва 27 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за договором у розмірі 554 935 грн. 64 коп., судового збору у розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.
Постановами приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 20 березня 2020 року відкрито виконавчі провадження №61618448 та №61619162 за вказаними виконавчими документами. Зобов`язано боржника надати декларацію про доходи та майно (а.с.11,15зворот-16).
Копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження. 
Відповідно інформації з сайту Укрпошти рекомендована кореспонденція, а саме - вказані постанови, не отримані боржником під час доставки. 
Постановами приватного виконавця від 20 березня 2020 року накладено арешт на всі грошові кошти в будь якій грошовій одиниці та валюті, що містяться на всіх рахунках у всіх банківських та інших установах, а також на всіх рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт, а також накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (а.с.13,18-19). 
Постановою приватного виконавця від 20 березня 2020 року об`єднано виконавчі провадження №61618448 та №61619162 в зведене виконавче провадження №61619278 (а.с.17).
Рішення на сьогоднішній день боржником не виконані, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України).
Згідно відомостей, зазначених у виконавчих документах, місце проживання боржника ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: будинок АДРЕСА_1 (а.с.8,9).
Така ж інформація щодо місця реєстрації боржника надана у відповіді від 26 березня 2020 року №19.03.03-111960/20 Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради на запит приватного виконавця (а.с.22).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, боржнику на праві приватної власності належать житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20 зворот - 21).
Згідно відповідей №1061354572 та №11061371862 від 23 березня 2020 року Пенсійного фонду України вбачається, що боржник не працює та пенсію не отримує (а.с.22 зворот - 23).
20 березня 2020 року на адресу боржника направлено вимогу приватного виконавця у строк до 08 квітня 2020 року в період з 09.00 до 12.00 год. з`явитись до офісу приватного виконавця Куліченка Д.О. та надати документальне підтвердження виконання рішення суду або пояснення щодо причин невиконання рішення суду (а.с.19 зворот - 20).
30 квітня 2020 року на адресу боржника направлено вимогу приватного виконавця у строк до 20 травня 2020 року в період з 09.00 до 12.00 год. з`явитись до офісу приватного виконавця Куліченка Д.О. та надати документальне підтвердження виконання рішення суду або пояснення щодо причин невиконання рішення суду (а.с.25).
23 квітня та 12 травня 2020 року приватним виконавцем складені акти, відповідно до яких приватний виконавець у вказані дати здійснив вихід за адресою АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану боржника та місця проживання. За вказаною адресою двері не відчинили, місце перебування боржника невідоме і встановити при здійснені виконавчих дій не представляється можливими. Боржник вимоги виконавця не виконує, кореспонденцію не отримує (а.с.24,27 зворот -28).
Згідно з ч.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього по майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.
Порядок розгляду судом подання встановлений ст.438 ЦПК України, якою передбачено, що розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про оголошення розшуку боржника, суд першої інстанції виходив із того, що боржником рішення суду не виконується, через відсутність будь-якої інформації про його місце знаходження або проживання.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку.
Так, з наданих до подання приватного виконавця матеріалів виконавчого провадження вбачається, що приватним виконавцем були вчинені усі визначені законом заходи для встановлення фактичного місця проживання боржника ОСОБА_1 - визначено місце знаходження нерухомого майна, власником якого є боржник, на його адресу направлені вимоги щодо виконання виконавчих документів, виконавцем двічі здійснено вихід за місцем знаходження нерухомого майна й за зареєстрованою адресою проживання боржника. Але вказані заходи не дали можливість встановити дійсне, фактичне місце проживання боржника.
Отже, аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що боржник відсутній за зареєстрованим місцем проживання, його фактичне місце перебування невідомо, а тому без оголошення розшуку боржника належне виконання рішення є неможливим. За такого, подання приватного виконавця є обґрунтованим та підлягало задоволенню, оскільки виконавцем було вичерпано всі можливі способи виконання рішення.
Посилання представника боржника в апеляційній скарзі, як на підставу відмови у задоволенні подання про розшук боржника, на те, що приватному виконавцю достеменно було відомо, що боржник перебував за межами країни, колегія суддів вважає помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, так як за відомостями закордонного паспорту боржника не має можливостей визначити місце перебування особи, що є необхідним для вчинення подальших виконавчих дій.
При цьому, посилання представника боржника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 з 11 березня 2020 року, тобто ще до відкриття виконавчого провадження, перебуває поза межами України, лише підтверджує той факт, що боржник відсутній за зареєстрованим місцем проживання, його фактичне місце перебування невідоме, а також не спростовує факт невиконання рішення суду.
Отже, суд першої інстанції правильно визначивши характер спору, суб`єктивний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, оцінивши надані сторонами докази та надавши їм вірну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника боржника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2  – залишити без задоволення. 
Ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                        Н.В. Самчишина 

                                                               О.О. Ямкова

Повний текст судового рішення 
складено 11 листопада 2020 року