Ухвала
Іменем України 
23 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 726/916/20
провадження № 51-5124 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня  2020 року,  
встановив:
Вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 06 серпня 2020 року          ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покаранняу виді позбавлення волістроком на 2 роки  без конфіскації майна.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 за 2 ст. 187 КК України,  із застосуванням ст. 69 КК України, до покаранняу виді позбавлення волістроком на       2 роки  без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, враховуючи вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 липня 2020 року призначено   ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки  1 місяць без конфіскації майна.
Вироком Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня  2020 року вирок районного суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині призначеного покарання  скасовано та ухвалено новий вирок.
Визнано  ОСОБА_4  винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавленні волі строком на 4 роки з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, окрім житла.
Визнано  ОСОБА_5  винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йомупокарання, із застосуванням  ст. 69 КК України, у виді позбавленні волі  строком на 4 роки з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, окрім житла.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, враховуючи вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 липня 2020 року, яким  ОСОБА_5 засуджено за                             ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 3 місяців арешту, призначено   ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки  1 місяць з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, окрім житла.
Строк відбуття покарання  ОСОБА_4 та ОСОБА_5  ухвалено  обрахувати з дня їх фактичного затримання, тобто з 15червня 2020 року.
В іншій частині вирок залишено без зміни.
Рішення щодо ОСОБА_5 у касаційному порядку не оскаржуються.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішення суду апеляційної інстанції щодо нього.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог    ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Проте, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений не зазначає, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судом рішення, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку апеляційного суду згідно з             ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404,                                412-414, 420 цього Кодексу.
Крім цього, згідно ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Натомість,  у касаційній скарзі засуджений просить скасувати повністю або частково вирок Чернівецького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року, проте не зазначає, яке саме рішення необхідно прийняти суду за наслідками касаційного розгляду його скарги згідно вимог ст. 436 КПК України.
Тому прохальна частина касаційної скарги засудженим викладена без урахування вимог ст. 436 КПК України, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків – п?ятнадцять  днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                                              ОСОБА_3