ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Постанова
Іменем України
07 жовтня 2020 року м. Херсон
справа № 657/1552/17
провадження № 22-ц/819/1382/20
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого – Радченка С.В.,
суддів:  Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,
секретар Давиденко І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Каланчацької селищної ради Херсонської області на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 28 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Максимович І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Каланчацької селищної ради про визнання заповіту недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
В липні 2017 року представник позивача Шутяєва АА. звернулася до суду з позовом в інтересах позивача ОСОБА_2 про визання заповіту недійсним. 
У червні 2019 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про зміну позовних вимог, в якій зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 . Після смерті матері позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини на майно, але дізнався, що його мати ОСОБА_4 залишила заповіт на користь відповідача ОСОБА_1 , яка є для неї чужою людиною і не відноситься до членів її сім`ї. В тексті вказаного заповіту зазначено, що «Заповіт складено та підписано в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах виконавчого комітету Олександрівської сільської Ради народних депутатів Каланчацького району Херсонської області, а інший видається заповідачу». Одночасно, як вбачається з тексту, заповіт посвідчено секретарем Олександрівської сільської ради народних депутатів Каланчацького району Херсонської області ОСОБА_5 20.07.2016 року Рішенням тринадцятої сесії сьомого скликання Каланчацької селищної ради вирішено об`єднати Каланчацьку селищну раду із територіальною громадою села Олександрівка і утворити Каланчацьку об`єднану територіальну громаду. Правонаступником Олександрівської сільської ради є Каланчацька селищна рада. Посилаючись на те, що вищезазначений заповіт не відповідає вимогам діючого законодавства України в частині його посвідчення, а саме складений органом місцевого самоврядування, якого на час посвідчення не існувало, та посвідчений посадовою особою цього ж, не існуючого органу, просила встановити нікчемність заповіту, який складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідчений 12.04.2016 року секретарем Олександрівської сільської Ради народних депутатів Каланчацького району Херсонської області Салюк А.О. та зареєстрованого в реєстрі за №18.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 28 червня 2020 року позов задоволено. Встановлено нікчемність заповіту, який складений  ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідчений 12.04.2016 року секретарем Олександрівської сільської Ради народних депутатів Каланчацького району Херсонської області Салюк А.О., та зареєстрованого в реєстрі за №18. Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний заповіт є нікчемним в силу положень статей 1251, 1257 ЦК України, оскільки він посвідчений неуповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування та складений особою, яка не мала на це права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.

 Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_1  та Каланчацька селищна рада Херсонської області подали апеляційні скарги в яких просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини та докази по справі, не дав належної правової оцінки факту допущення описки в тексті спірного заповіту щодо назви органу місцевого самоврядування посадова особа якого посвідчувала заповіт.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційні скарги від учасників справи не надходило.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

В судове засідання до суду апеляційної інстанції, яке було призначено на 23.09.2020 року, з`явився представник позивача ОСОБА_6 , представник Каланчацької селищної ради – Костік В.В., відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 . Позивач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судового виклику.
За клопотанням представника позивача судове засідання було відкладено на 07.10.2020 року через необхідність ознайомлення з технічним записом судових засідань в суді першої інстанції. Усі учасники були повідомлені про час та місце наступного судового засідання, про що свідчать судові розписки.
В судове засідання 07.10.2020 року учасники не з`явились. Від представника позивача надійшла повторна заява про відкладення розгляду справи з посиланням на ту обставину, що він займає посаду секретаря Херсонської міської виборчої комісії та не виконує обов`язків голови адвокатського об`єднання. Разом з тим, до заяви не було надано жодного доказу про неможливість явки у судове засідання адвоката Сонько В.В., призначене на 07.10.2020 року.
Оскільки повторна неявка, належним чином повідомлених учасників судового розгляду у судове засідання в суді апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи та приймаючи до уваги відсутність поважних причин такої неявки, колегія суддів прийшла до висновку розглядати справу за відсутності сторін.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

12 квітня 2016 року ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_1 , який було посвідчено секретарем Олександрівської сільської ради Каланчацького району Херсонської області Салюк А.О. 12.04.2016 року та зареєстровано в реєстрі за №18.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що  підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину і за її змістом правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Тобто, презумпція правомірності правочину може бути оспорена в суді.
Згідно положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У статті 203 ЦК України законодавством визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Так, частиною третьою статі 203 цього Кодексу передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Форма заповіту передбачає складення його письмово із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (стаття 1247 ЦК України).
Нотаріальні дії вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування на підставі положень статті 1251 ЦК України, з урахуванням вимог Закону України "Про нотаріат" та за процедурою, що визначена Порядком вчинення нотаріальних дій.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 37 Закону України "Про нотаріат" у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, посвідчують заповіти.
За змістом пунктів 1, 2 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів відповідно до статті 37 Закону України "Про нотаріат" мають право посвідчувати заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських рад вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення таких дій.
Пунктом 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.
Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.
Вказані правові висновки викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 липня 2019 року у справі № 570/4244/16-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2020 року у справі справа №383/314/18.
Так з матеріалів справи вбачається, що на час посвідчення оспорюваного заповіту обов`язки по вчиненню нотаріальних дій згідно з рішенням Олександрівської сільської ради Каланчацького району Херсонської області №5 від 05.11.2015 року покладено на секретаря виконавчого комітету Олександрівської сільської ради – Салюк А.О. (а. с.77).
Із тексту оспорюваного заповіту також вбачається, що у ньому заначено місце його складання, а саме - с. Олександрівка Каланчацького району Херсонської області.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини по справі та помилково вважав, що заповіт є нікчемним, оскільки посвідчений з порушенням вимог закону  (ч. 1 ст. 1257 ЦК України).
Висновки суду першої інстанції про те, що у заповіті зазначено неіснуючий орган місцевого самоврядування є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на принципах верховенства права і диспозитивності цивільного судочинства. Зібраними в справі доказами чітко доведено, що заповіт було посвідчено уповноваженою на те особою органу місцевого самоврядування – секретарем сільської ради Салюк А.О., а словосполучення «народних депутатів» у прив`язці до назви Олександрівської сільської ради Каланчацького району є опискою, яка жодним чином не впливає на справжність та законність заповіту та не є тією обставиною, яка в контексті статті 1257 ЦК України обумовлює нікчемність заповіту.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог не є обґрунтованим. 
У відповідності до частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Каланчацької селищної ради Херсонської області задовольнити.
Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 28 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко