Постанова
Іменем України
24 листопада 2020 року  
м. Київ
справа № 703/1781/19 
провадження № 51-166км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання прокурора	  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 240 Кримінального кодексу України Кодексу (далі – КК).
Оскаржені судові рішення
1.  Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 листопада 2019 року затверджено угоду про визнання винуватості від  03 жовтня 2019 року, укладену між прокурором і ОСОБА_6 , та засуджено останнього за частиною 2 статті 240 КК до покарання у виді штрафу в розмірі  400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. Скасовано арешт та повернуто ОСОБА_6 речовий доказ – екскаватор марки «ЕО-2621», який належить йому на праві приватної власності.
2.   ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 13 вересня 2019 року приблизно о 05:00 біля с. Слобода-Банилів Вижницького району Чернівецької області, не маючи дозвільних документів на проведення руслорегулюючих робіт та видобування корисних копалин за допомогою власного екскаватора марки «ЕО-2621» видобував гравійно-піщану суміш з русла річки Черемош. 
3.  Чернівецький апеляційний суд за скаргою прокурора вирок місцевого суду змінив в частині вирішення питання про долю речового доказу та ухвалив  конфіскувати належний ОСОБА_6 екскаватор. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг 
4.  Засуджений, посилаючись на пункти 1–2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
5.  На його переконання прокурор не мав права оскаржити вирок з підстав, не передбачених частиною 4 статті 394 КПК, а тому апеляційний суд мав відмовити йому в задоволенні скарги, 
6.  Він також стверджує, що ні під час укладення угоди, ні в ході судового розгляду стороною обвинувачення йому не було роз`яснено можливість конфіскації транспортного засобу, що порушило його право на захист та істотно вплинуло на прийняття рішення про беззастережне визнання винуватості у вчиненні злочину.
7.  Вказує на невідповідність угоди вимогам статті 472 КПК, оскільки при формулюванні обвинувачення у ній не зазначено, чи завдана шкода довкіллю, а також чи є гравійно-піщана суміш корисною копалиною в значенні  частини 2 статті 240 КК.
8.  Крім того засуджений звертає увагу на те, що конфісковане майно є спільною власністю подружжя ОСОБА_7 , а його дружина не знала про незаконне використання екскаватора.
Позиції учасників касаційного розгляду
9.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
10.  Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 повідомили Суд про можливість проведення касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
11.  У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог засудженого,
Оцінка Суду
12.  Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що подану скаргу слід задовольнити частково на таких підставах.
Щодо судового розгляду у першій інстанції 
13.  Відповідно до частин 4, 6 статті 474 КПК перед прийняттям рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати у обвинуваченого, чи повністю він розуміє: 
1) права, надані йому законом;
2) наслідки укладення та затвердження угоди; 
3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;
4) вид покарання й інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
14.  Про необхідність ретельного роз`яснення обвинуваченому правових наслідків угоди йдеться також у пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод»[1].
15.  Судова практика виходить з того, що застосування спеціальної конфіскації має бути предметом угоди про визнання винуватості. Зокрема, скасовуючи судові рішення у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону Суд виходив з того, що при роз`ясненні засудженому усіх наслідків такої угоди дає йому можливість вибору погодитись на її затвердження або відмовитись від цього і наполягати на  розгляді кримінального провадження в загальному порядку.[2]
16.  Правильність такої позиції судів підтверджена й змінами до частини 1статті 472 КПК[3], відповідно до яких визнано обов`язковим зазначення у змісті угоди умов застосування спеціальної конфіскації.
17.  У цьому провадженні, угода про визнання винуватості не містила в якості умови застосування до ОСОБА_6 спеціальної конфіскації. 
18.  Як свідчить звукозапис судового засідання від 05 листопада 2019 року, прокурор оголосив текст угоди про визнання винуватості, після чого суд вислухав засудженого і захисника, які підтвердили добровільність її укладення.
19.  Проте суд не з`ясував у засудженого, чи обізнаний він, окрім узгодженого виду та розміру покарання, про застосування до нього спеціальної конфіскації та чи погоджується він на це.
20.  Таким чином не роз`яснивши засудженому усіх наслідків затвердження угоди суд першої інстанції порушив право засудженого на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
21.  Разом із тим, затвердивши угоду, суд своїм вироком ухвалив повернути ОСОБА_6 належний йому екскаватор.
22.  Виходячи з таких обставин, Суд не вважає зазначене порушення підставою для скасування вироку місцевого суду, адже таке рішення призвело би до погіршення становище засудженого. Крім того вирок суду першої інстанції не оскаржений в касаційному порядку. 
Щодо провадження в суді апеляційної інстанції 
23.  Відповідно до частини 4 статті 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена. Отже з інших підстав такий вирок оскарженню не підлягає.
24.  Визначення в цьому положенні виключного переліку підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями частини 2 статті 473 КПК.
25.  У цьому провадженні прокурор оскаржив вирок суду першої інстанції виключно через неправильне, на його думку, вирішення питання щодо речових доказів.
26.  Таким чином, при зверненні до апеляційного суду з апеляційною скаргою прокурор не дотримався приписів частини 4 статті 394 КПК.
27.  Така позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом у рішеннях від 2 жовтня 2018 року[4], від 21 лютого 2019 року[5], від 13 листопада 2018 року[6], від 19 березня 2018 року[7]
28.  Всупереч вимогам закону та судовій практиці, апеляційний суд відкрив апеляційне провадження у справі і задовільнив апеляційні вимоги прокурора, не зважаючи на законодавчі зміни (див п. 16), що діяли на час апеляційного розгляду, що суд вважає істотним порушенням кримінального процесуального закону.
29.  Суд вважає, що в такій ситуації задоволення касаційної вимоги про призначення нового апеляційного розгляду буде суперечити вище зазначеним підходам Суду. Тому Суд вважає за необхідне змінити судове рішення, задовольнивши касаційну скаргу засудженого частково. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 змінити. Виключити з ухвали рішення про конфіскацію речового доказу – екскаватора марки «ЕО-2621», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                         ОСОБА_2                            ОСОБА_3 

[1]     https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0013740-15#Text

[2]     Постанова від 17 березня 2020 року у справі № 293/1252/18 (провадження № 51-1286км19), https://reyestr.court.gov.ua/Review/88495497 

[3]    Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» від 4 жовтня 2019 року  № 187- X, набрав чинності 17 жовтня 2019 року

[4]        Справа № 523/13129/17 (провадження № 51-3421 км18), http://reyestr.court.gov.ua/Review/77009347

[5]     Справа № 545/95/18 (провадження № 51-5844км18), http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/80178473

[6]     Справа № 646/6627/17 (провадження № 51-7004 км 18), http://reyestr.court.gov.ua/Review/77870712

[7]     Справа № 439/127/17 (провадження № 51-4793ск 18), http://reyestr.court.gov.ua/Review/72850760