ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 704/1167/19
провадження № К/9901/12451/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду у складі судді Гаврилюка В.О. від 24 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Кобаля М.І., Степанюка А.Г., Шурка О.І. від 28 квітня 2020 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо порушення порядку розгляду його клопотання від 02 серпня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації в межах окресленої на графічних матеріалах території                м. Черкаси;
- зобов`язати розглянути по суті його клопотання від 02 серпня 2019 року на пленарному засіданні найближчої (після набрання постанови суду законної сили) сесії, визначити без його погодження вільну земельну ділянку орієнтовною площею 0,10 га в межах окресленої на графічних матеріалах території м. Черкаси з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (при наявності такої вільної ділянки) та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення визначеної земельної ділянки у формі рішення;
- на підставі статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язати в місячний строк з моменту набрання постановою суду законної сили подати до суду звіт про виконання рішення в частині зобов`язання вчинити певні дії.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Черкаського окружного адміністративного суд від 21 січня 2020 року позов задоволено частково. 

Визнано протиправною бездіяльність Черкаської міської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 02 серпня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зобов`язано Черкаську міську раду на найближчій сесії, після набрання рішення суду законної сили, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02 серпня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року рішення Черкаського окружного адміністративного суд від 21 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову залишено без змін.

4. Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких заходів та не надано доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, звернувся із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Встановлено, що ОСОБА_1 02 серпня 2019 року в порядку статті 118 Земельного кодексу України, реалізуючи своє право на отримання у власність земельної ділянки, звернувся до Черкаської міської ради з клопотанням про надання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації в межах міста Черкаси.

7. В результаті порушення відповідачем процедури і порядку розгляду клопотання, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому, зокрема, просив зобов`язати в місячний строк з моменту набрання постановою суду законної сили подати Черкаською міською радою до суду звіт про виконання рішення в частині зобов`язання вчинити певні дії.

8. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суд від 21 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від  28 квітня 2020 року, у задоволенні позову в цій частині позовних вимог відмовлено.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. В обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що відсутність у нього доходу є перешкодою для відкриття виконавчого провадження. Вказана обставина не дає йому можливості в повній мірі скористатися правом, гарантованим пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини. Звертає увагу суду на рішення Європейського суду з прав людини від 15 січня 2010 року «Юрій Миколайович Іванов проти України», відповідно до пункту 51 якого ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Крім того, згідно з пунктом 46 цього ж рішення від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання.

10. У запереченні на касаційну скаргу Черкаська міська рада, посилаючись на законність судових рішень, просить залишити їх без змін. Вказує на те, що при розгляді справи по суті позивачем не було надано належних, обґрунтованих та мотивованих доказів ухилення відповідача від виконання судового рішення. Зазначає, що встановлення контролю за виконанням рішення суб`єкта владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними доказами.   

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Перегляд судових рішень згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.

12. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

13. Відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

14. Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

15. Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

16. Статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

17. Відповідно до частин першої та другої вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

18. З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

19. При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, на чому наголошено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року (справа № 823/1265/16; адміністративне провадження №К/9901/16261/18).

20. Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

21. Також, Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня              2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» (заява N 11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24- 27 рішення від 13 червня 2006 року у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), N 2132/02).

22. У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Шаренок проти України» (заява N 35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/0).

23. Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

24. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від                     27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції 

25. Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем, при зверненні до суду з даним позовом, не було наведено переконливих аргументів, підтверджених доказами, стосовно того, що у разі невжиття судом процесуальних заходів, передбачених статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалене у цій справі судове рішення по суті спору залишиться невиконаним, або для його належного виконання слід буде докласти значних зусиль, в тому числі, шляхом ініціювання нового провадження.

26. Доводи скаржника про те, що відсутність у нього доходу є перешкодою для відкриття виконавчого провадження, суд касаційної інстанції вважає передчасними, оскільки питання виконання судового рішення, що зумовлює необхідність сплати судового збору, виходить за межі позовних вимог у цій справі. 

27. Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду констатує правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, оскільки відсутні докази, які б підтверджували його намір ухилення від виконання або неможливість належного виконання судового рішення, та в даному випадку будь-яких порушень вимог законодавства з боку відповідача щодо виконання судового рішення судами встановлено не було.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

28. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

29. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі в частині відмови у задоволенні позову є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржуваних судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року - без змін. 

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                            Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                Я.О. Берназюк

                                                                                                         І.В. Желєзний