Єдиний унікальний номер 234/604/16-ц 
Номер провадження 22-ц/804/3350/20        

П О С Т А Н О В А 
                                                                  І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
18 листопада 2020 року  Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача    Мальованого Ю.М.,
суддів:                    Никифоряка Л.П., Папоян В.В., 

розглянувши у приміщенні суду у м. Бахмут Донецької області у порядку письмового провадження цивільну справу № 234/604/16-ц за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року про повернення заяви,  у складі судді Лутай А.М., -   

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 16 977 грн. 60 коп.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03 лютого 2016 року відкрито провадження у справі.
У листопаді 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просило забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 33,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року заяву АТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову повернуто заявнику.      
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року та прийняти нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову. В обґрунтування зазначив, що повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не виконав вимоги цивільно-процесуального законодавства, а саме не зазначив у заяві пропозиції щодо зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України. Натомість підстави для повернення заяви відсутні, оскільки право або обов`язок застосувати зустрічне забезпечення надано саме суду. Зазначення у заяві про забезпечення позову пропозиції щодо зустрічного забезпечення не є обов`язком заявника, так як вид зустрічного забезпечення у разі процесуальної необхідності визначається судом. Ухвала суду не містить посилання на обставини у справі, які у відповідності до ч. 3 ст. 151 ЦПК України є підставою для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення. 
02 березня 2020 року постановою Донецького апеляційного суду апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року про повернення заяви скасовано, у задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк»  про забезпечення позову відмовлено.
16 вересня 2020 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, постанову Донецького апеляційного суду від 02 березня 2020 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року по суті. 
Відповідачем ОСОБА_1 копія апеляційної скарги позивача АТ КБ «Приватбанк» отримана 25 січня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 70). 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідачем на час розгляду справи не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
        Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379).
Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що  заява АТ КБ «Приватбанк» в порушення вимог ст. 151 ЦПК України не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. 
З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного. 
Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 січня 2016 року задоволено позов АТ КБ «Приватбанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 31 серпня 2006 року у загальному розмірі 16 977 грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп. 
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 квітня 2016 року.
У листопаді 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просило забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 33,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що найчастіше за порушенням зобов`язань перед банком відбувається вчинення боржником усіх заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна і коштів. Вказане свідчить, що невжиття судом заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно з ч. 9 ст. 153 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Враховуючи наведене правило процесуального Закону, суд має право, втім він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.
Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
З аналізу вказаних норм права вбачається, що суд має право однак не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача. 
Згідно зі ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі, пропозиції заявника зустрічного забезпечення, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для вирішення питання про забезпечення позову.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA («Зубац проти Хорватії») від 5 квітня 2018 року.
Колегія суддів погоджується з доводами заявника в апеляційній скарзі щодо того, що відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції щодо зустрічного забезпечення не може бути підставою для повернення такої заяви суб`єкту звернення, враховуючи, що заява містила достатню інформацію щодо предмета забезпечення, як того вимагає ст. 151 ЦПК України. Вказана заява про забезпечення позову підлягала вирішенню по суті без застосування наслідків, передбачених ч. 9 ст. 153 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали), оскільки вона не містила недоліків, при яких суд повинен її повернути заявнику.
Оскільки суд першої інстанції порушив порядок встановлений для вирішення питання, визнав неподаною та повернув заяву без з`ясування належним чином усіх обставин, які мають значення по справі, що призвело до помилкового вирішення питання про повернення заяви про забезпечення позову на підставі ч. 9 ст. 154 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали), то за таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями ст. 374, ст. 379, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року про повернення заяви про забезпечення позову скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18  листопада 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                        Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                              Л.П. Никифоряк

                                                                                                         В.В. Папоян