ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

03 грудня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №577/2631/20 
Номер провадження 22-ц/816/2346/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони: 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач – Конотопська міська рада,
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2020 року в складі судді Кравченко В.О., ухваленого у м. Конотопі,-

в с т а н о в и в :

20 липня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до Конотопської міської ради, в якому просили: визначити, що 2/3 ідеальної частки належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , складає 1/6 частину вказаного житлового будинку; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку, припинивши право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку; визначити, що 1/3 ідеальної частки належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку складає 1/12 частину житлового будинку; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину житлового будинку, припинивши право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку.
Позовні вимоги мотивовано тим, що заявниці є співвласницями квартири АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 належить 2/3 частини, а ОСОБА_2 – 1/3 частина. Відтак, на думку заявниць, вони мають право відповідно на 1/6 та 1/12 частини будинку. Інші дві квартири в будинку належать третім особам по справі. Оскільки позивачки мають на меті здійснити добудову до будинку та належним чином оформити земельну ділянку, тому їм необхідно оформити право власності на частину будинку. За результатами звернення з цим питанням до державного реєстратора останній їм відмовив у перереєстрації права власності.
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2020 року у задоволенні позову  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На думку заявниці, суд належним чином не з`ясував того факту, що третім особам у справі належать частини будинку, а позивачки володіють лише частками у квартирі цього ж будинку. Відтак, суд позбавив заявницю права на користування частиною житлового будинку та оформлення у власність прилеглої земельної ділянки, якою вона фактично користується.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачкам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для здійснення добудови до будинку та оформлення земельної ділянки необхідно визначити їх ідеальну частку відносно будинку, а також припинити право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 та визнати за кожною право власності на відповідну частину житлового будинку по АДРЕСА_3 .
При цьому, підставою для звернення до суду стала відмова державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Конотопської міської ради у перереєстрації права власності за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як власниць квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку (а.с. 16-17).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виникнення права власності на майно на підставі рішення суду передбачене лише статтями 335 та 376 ЦК України, які не розповсюджуються на спірні правовідносини, а до компетенції суду не відноситься визнання та припинення права власності на один і той же об`єкт нерухомості з підстав зміни його статусу, тобто з квартири на частину будинку. Крім того, суд зауважив, що визнання відповідачем позовних вимог суперечить закону.
В цілому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв.м, 31 березня 2005 року була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам її сім`ї: чоловіку ОСОБА_6 , сину ОСОБА_7 та дочці ОСОБА_8 (а.с. 13).
11 квітня 2005 року право спільної сумісної власності було зареєстроване з вказаними співвласниками приватизованої квартири (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, залишивши належну йому 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 своїй дружині ОСОБА_5 (яка змінила прізвище на ОСОБА_9 , зворот а.с. 23) та дочці ОСОБА_2 (яка змінила прізвище на ОСОБА_10 , а.с. 22), по 1/3 частині кожній (а.с. 7-9).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , залишивши своїй матері ОСОБА_11 у спадок 1/3 частину належної йому квартири (а.с. 10, 14).
27 серпня 2019 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 уклали договір про визначення часток у квартирі, згідно з яким їм належить по 1/4 частині квартири (а.с. 11).
З викладених вище обставин вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , частка якої становить 2/3, та ОСОБА_2 , частка якої становить 1/3 (а.с. 25, 26).
При цьому, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що будинок АДРЕСА_3 рахується за Фондом комунального майна Конотопської міської ради, тобто є власністю територіальної громади м. Конотопа (а.с. 13).
З довідки – характеристики Конотопського міського бюро технічної інвентаризації вбачається, що станом на 29 грудня 2012 року будинок АДРЕСА_3 складався з однієї квартири АДРЕСА_2 , співвласниками якої були ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також з належних ОСОБА_13 43/100 частки від всього будинку та належних ОСОБА_4 16/50 частин від всього будинку (а.с. 15).
З технічного паспорту на вказаний будинок станом на 13 грудня 2019 року вбачається, що будинок АДРЕСА_3 фактично складається з трьох ізольованих квартир, які мають три відокремлені входи (а.с. 27-32).
Згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації СМ141200350189 від 04 лютого 2020, квартира АДРЕСА_2 реконструйована під частину індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_3 як будинку садибного типу.
На думку апеляційного суду, факт володіння третіми особами у даній справі частинами всього будинку АДРЕСА_3 ( ОСОБА_3 – 43/100, ОСОБА_4 – 16/50) не є підставою вважати, що будинок в цілому у встановлений законом спосіб змінив свій статус з багатоквартирного будинку на будинок садибного типу, оскільки доказів на підтвердження цьому матеріали справи не містять.
Визнання відповідачем позову без належного обґрунтування позиції щодо статусу житлового будинку АДРЕСА_3 свідчить про самоусунення Конотопської міської ради від ситуації, яка фактично склалась відносно нерухомого майна та земельної ділянки територіальної громади м. Конотопа.
Також матеріали справи не містять доказів, що квартири у будинку АДРЕСА_3 у встановленому порядку були виділені як окремий об`єкт права власності та поділені в натурі між співвласниками домоволодіння через укладення відповідного договору, який посвідчується в нотаріальному порядку, або у судовому порядку.
Доводи позивачок про те, що частка у будинку відповідає певній квартирі у ньому лише свідчать про те, що між співвласниками встановлено певний порядок користування спільним майном.
Отже, за відсутності доказів зміни у встановленому законом порядку правового режиму будинку квартирного типу АДРЕСА_3 , недотримання всіма співвласниками квартир у цьому будинку порядку виділу або поділу в натурі спільного майна між собою, законних підстав для задоволення позовних вимог апеляційний суд не вбачає.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.
Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.
Оскільки окремим об`єктом нерухомого майна у спірних правовідносинах є не будинок АДРЕСА_3 в цілому, а квартира АДРЕСА_2 у цьому будинку, право власності на яку відповідач у даній справі не оспорює, тому відсутні підстави вважати, що права заявниць порушені та потребують судовому захисту.
Правовий статус будинку АДРЕСА_3 як комунального майна Конотопської міської ради у межах даної справи не спростовано.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.
Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Згідно частин 1-2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
У випадку зміни статусу житлового будинку з багатоквартирного на житловий будинок садибного типу, то згідно з положеннями норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України при поділі будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України.
При поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.
Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції за вказаних вище підстав не спростовують.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук