Єдиний унікальний номер 2-3619-2007 
Номер провадження 22-ц/804/3485/20        

Головуючий у 1-й інстанції Погрібна Н.М.                                             Єдиний унікальний номер 2-3619-2007
Доповідач Папоян В.В.                                                                                  Номер провадження 22-ц/804/3485/20

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

02 грудня  2020 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В.
суддів Агєєва О.В., Космачевської Т.В., 
за участю секретаря Гладуха О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2020 року цивільну справу  № 2-3619-2007 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Добропільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), (головуючий в 1 інстанції суддя Погрібна Н.М.)

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління МЮУ(м. Харків). В якій просив визнати неправомірним і скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №5219794.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2020 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволені скарги з тих підстав, що заявлені ним вимоги щодо визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягають розгляду в порядку позовного провадження. Відповідно до ч.9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Вважає, що відповідно до положень ЦПК України він правомірно звернувся до суду саме зі скаргою на дії державного виконавця, а висновок суду першої інстанції, що нормами законодавства визначений інший порядок вирішення спору щодо наявності чи відсутності заборгованості за аліментами є помилковим та суперечить правовому висновку ВП ВС, що викладений в постанові від 29 серпня 2018 року №201/10328/16-ц.
ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила скаргу залишити без задоволення, а ухвалу - без змін. Зазначила, що заявник систематично ухиляється від обов`язку по сплаті аліментів, ігнорує рішення суду та вимоги виконавчої служби. Вважає, що апеляційна скарга подана боржником з метою затягування часу.
Особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надійшла заява відповідно до якої останній підтримує доводи апеляційної скарги та просить розглянути справу без його участі. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що в провадженні державного виконавця Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на виконанні перебуває виконавчий лист № 2-3619-2007, виданий Артемівським міськрайонним судом Донецької області від 02.10.2007 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 17.07.2007 року до повноліття дитини.
Постановою від 06.11.2007 року державним виконавцем Гнібеда Г.В. відкрито  виконавче провадження № 5219794.
Державним виконавцем Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) складаний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з серпня 2013 року по липень 2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 118 300,25 грн.
Не погодившись з зазначеним розрахунком, боржник подав до Артемівського міськрайонного суду Донецької області скаргу на дії державного виконавця, у якій просив визнати неправомірним та скасувати вказаний розрахунок заборгованості.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2020 року було у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами виконавчого провадження виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.
Положенням статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи
Встановлено, що боржник звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.
Зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що боржник не погоджується з розрахунками заборгованості за аліментами, проведеними державним виконавцем, і його висновком про наявність заборгованості, вказуючи на те, що рішення від 02.10.2007 року він повністю і своєчасно виконує, та заборгованість у нього відсутня.
Стягувач зазначає про наявність заборгованості, вважає проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості за аліментами правомірними.
Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).
Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.
Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Враховуючи вищеозначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувач і боржник) виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом. Висновок суду апеляційної першої інстанції  про відмову в задоволенні скарги є обґрунтованим та таким, що ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.
Аналогічний правовий висновок, якій відповідно до ст.. 263 ЦПК України повинен враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права, висловлений Верховним Судом у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі №756/13754/14-ц. 
Щодо посилань скаржника на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року по справі №201/10328/16-ц, то убачається, що вона була зроблена за інших обставин та було надано правовий висновок щодо розмежування адміністративної та цивільної юрисдикції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки  з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду та зводяться до переоцінки доказів. Тому виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд  

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2020 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                                                                             В.В. Папоян

                                                                                       О.В. Агєєв 

Т.В. Космачевська