Дата документу 09.10.2020 Справа № 329/336/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 329/336/20 Головуючий у 1-й інстанції: Покопцева Д.О.
Провадження №22-ц/807/2943/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача:  суддів:  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 25 червня 2011 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банком виконані зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а відповідач станом на 22 березня 2020 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі  38 597,85 грн, з яких:  23253,09 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредита; 23253,09 грн – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0, 00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 7641, 13 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5389,45 грн. – нарахована пеня; 0,00 – нарахована комісія; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн – штраф (фіксована частина), 1814, 18 грн - штраф (процентна складова), які позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 липня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 червня 2011 року станом на 22 березня 2020 року в сумі 1534 гривні 13 копійок, судові витрати в сумі 83 гривні 54 копійки, а всього 1 617 гривень 67 копійок. 
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення частини тіла кредиту, відсотків, нарахованих за ст. 625 ЦК України, пені та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем надані належні та допустимі докази у справі, надано розрахунок, що підтверджує заборгованість за тілом кредиту, відсотками, нарахованими за ст. 625 ЦК України і відповідачем вказані докази не спростовані. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був обізнаний та проінформований про умови кредитування, між тим вказані обставини безпідставно не прийняті до уваги судом першої інстанції. Матеріали справи містять Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, яка особисто підписана відповідачем і в якій визначені істотні умови укладеного договору.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 38 597, 85 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повному обсязі не відповідає.

Судом першої інстанції, встановлено, що згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 25 червня 2011 року становить 38 597,85 грн, з яких:  23253,09 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредита; 23253,09 грн – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0, 00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 7641, 13 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5389,45 грн. – нарахована пеня; 0,00 – нарахована комісія; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн – штраф (фіксована частина), 1814, 18 грн - штраф (процентна складова).

У заяві позичальника від 25 червня 2011 рокупроцентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановленя відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів. Між тим, оскільки відповідачем фактично отримувалися та використовувалися кошти, в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» не повернуті, та беручи до уваги, що станом на 16 квітня 2018 року залишок після останнього поповнення сумою 1520 грн до нарахування коштів за «Миттєвою розстрочкою» службовою операцією, становить 1450 грн, що і становить непогашене тіло кредиту, тому позовні вимоги на цю суму підлягають задоволенню. Крім того, суд стягнув з ОСОБА_1 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 84,13 грн, що в загальному розмірі становило 1534.13 грн. При постановленні рішення суд керувався правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 25 червня 2011 року.(а.с. 21).

При цьому відповідач підписав не лише заяву від 25 червня 2011 року, а і довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» (а.с. 22) в якій визначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом, встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами, розмір пені та інше, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Відповідачем в ході судового розгляду не спростовано факт підписання вказаної Заяви та Довідки. Не спростовано відповідачем і факту ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг.

З розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що станом на 22 березня 2020 року заборгованість становить 38 597,85 грн, з яких:  23253,09 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредита; 23253,09 грн – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0, 00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 7641, 13 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5389,45 грн. – нарахована пеня; 0,00 – нарахована комісія; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн – штраф (фіксована частина), 1814, 18 грн - штраф (процентна складова).

Відповідачем під час судового розгляду не спростовано факту отримання кредитної картки, отримання грошових коштів від банку, користування кредитною карткою та розрахунку заборгованості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність кредитних правовідносин між сторонами, а в результаті порушення  ОСОБА_1  умов кредитного договору б\н від 25 червня 2011 року, у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 22 березня 2020  року становить 38 597,85 грн.

Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлятть умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиою першої статті 638 ЦК України встановлео, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного Кодексу України, тобто норми про договір позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічний є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання рбіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковим для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої стоорони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договорів (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції про визначення заборгованості за тілом кредиту станом на 16 квітня 2018 року, перед зарахуванням службовою операцією 12 100 грн за сервісом «Миттєва розстрочка», в розмірі 1 450 грн, і задоволення позовних вимог на цю суму, є безпідставними.

Як вбачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості , Банк просив стягнути з ОСОБА_1 23253,09 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Факт наявності заборгованості за кредитом саме в розмірі 23253,09 грн підтверджує виписка по контррахункам ОСОБА_1 , що була надана суду першої інстанції,з якої вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної карти відповідача – баланс станом на дату укладення кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визхначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій та є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

У Постанові НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», зокрема, вказано : «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписа про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку , надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат, тощо».
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 ( вредакції чинній на час звернення до суду з позовною заявю) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 ( в редакції, чинній на час вирішення судом першої та апеляційної інстанції).
Отже, виписка по картковому рахугку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна дсліджуватися судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами.

Як вбачається з довідки наданої АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б\н від 25 червня 2011 року відповідачу видавалось шість кредитних карток, строк останньої якої за № НОМЕР_1 діє до 01.2022 року. (а.с. 20).

Встановивши, що банк надав ОСОБА_1 кредит, а він його не повернув, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків, щодо стягнення лише частини заборгованості по тілу кредиту.

Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту, яке станом на 22.03.2020 року становить у сумі 23253,09 грн, що також підтверджується випискою по картковому рахунку ( а.с. 15-18, а.с. 79-86), то така заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку в повному обсязі.

Також, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" в позові просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 7641.13 грн, обґрунтовуючи вказану вимогу тим, що з 01 березня 2019 року впроваджені зміни Умов та Правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна", 84,0% - для картки "Універсальна голд".

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на зміни внесені 01 березня 2019 року до п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ознайомився зі змінами до п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг від 01 березня 2019 року щодо нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна", 84,0% - для картки "Універсальна голд" та, що між позивачем та відповідачкою досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів за ч.2 ст.625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення з відповідачки трьох процентів річних від простроченої суми, як визначено в ч.2 ст. 625 ЦК України.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за ст. 625 ЦК України нараховувалися позивачем за період з 01 листопада 2019 року по 22 березня 2020 року, тобто за 143 дні прострочки. (а.с. 14 , 14-зворот).

Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: % = сума боргу*процентну ставку/100%/365*кількість днів.

Таким чином 3% річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 01 листопада 2019 року по 23 березня 2020 року, за 143 дні становлять суму 273, 30 грн (23253,09 х 3% х 143 /365), і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у ОСОБА_1 , дійсно утворилась заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 червня 2011 року на підставі частини 2 статті 625 ЦК України - трьох відсотків річних в розмірі 273, 30 грн, тому з  ОСОБА_1 і підлягає стягненню ця сума на користь банку.
Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що Банком за кредитним договором б\н від 25 червня 2011 року станом на 22 березня 2020 року нарахована пеня в розмірі 5389.45 грн та штраф в розмірі 500 грн (фіксована частина), 1814.18 грн (процентна складова), яку Банк просив стягнути з відповідача.
Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
В силу ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання.
За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року справа№6-2003цс15, та враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. У зв`язку із зазначеним суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 23253.09 грн, процентів нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у сумі 273, 30 грн, пені у сумі 5389.45 грн, так як вона нарахована відповідно до двідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» (а.с. 22), в якій визначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом, встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами, розмір пені та інше, яка підписана відповідачем. 
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що аргументи апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» є частково виправданими.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1574,73 грн ( 28915.84 х 2102,00 : 38597.85) за подання позовної заяви, 2362.09 грн (28915.84 х 3153,00 : 38597.85) за подання апеляційної скарги, а всього 3936.82 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.
Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 липня 2020 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 25 червня 2011 року у сумі – 28915.84 грн., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 23 253, 09 грн; заборгованість по процентам нарахованим на прострочений кредит у сумі 273, 30 грн; пеню у сумі 5389, 45 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати, понесені під час розгляду справи у  суді першої інстанції за подання позовної заяви  у сумі 1574,73 грн , за подання апеляційної скарги у сумі 2362.09 грн , а всього 3936.82 грн.
В іншій частині позову відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 09 жовтня 2020 року.
Головуючий, суддя                 Суддя               Суддя 
Подліянова Г.С.               Гончар М.С.       Кримська О.М.