ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1755/20 Справа № 199/1113/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -         Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2018 року
по справі за позовом Публічного акціонерного товариства “Універсал Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:
В лютому 2018 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства “Універсал Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Універсал Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (ЄДРПОУ: 21133352, юридична адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) заборгованість в розмірі 42 976,79 грн, яка складається: 24 783,64 грн – прострочена заборгованість по сумі кредиту; 3 200,97 грн – заборгованість по процентам; 14 992,18 грн – заборгованість по підвищеним відсоткам.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (ЄДРПОУ: 21133352, юридична адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2018 року по справі №199/1113/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ “УніверсалБанк” відмовити в повному обсязі.
Відзивів на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.01.2012 року між ПАТ “УніверсалБанк” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (кредит без відстрочення) № BL9473/2, за умовами якого банк надає відповідачу кредитні кошти в сумі 90 208,54 грн., а відповідач у свою чергу зобов`язується прийняти, належним чином виконувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитом в порядку та на умовах, зазначених договором № BL9473/2 від 11.01.2012 року. 
Згідно пункту 1.2.2 позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах не пізніше 01.01.2017 року.
Згідно з наданих банком розрахунків, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 29.12.2017 року складає 42 976,79 грн. з яких: 24 783,64 грн. – прострочена заборгованість по сумі кредиту; 3 200,97 грн – заборгованість по процентам; 14 992,18 грн – заборгованість по підвищеним відсоткам.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.
Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач належним чином не виконує свої договірні зобов`язання, тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 42 976,79 грн. 
Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутня виписка про рух коштів по рахунку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечить наявним в матеріалах справи доказам.
Разом з тим, апелянтом не подавались клопотання про витребування доказів по справі або про проведення по справі судово економічної експертизи. 
Твердження апелянта, що з вимогою про стягнення заборгованості за підвищеними відсотками/пенею у розмірі 14992,18 грн., позивач звернувся до суду лише 19.02.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що період нарахування підвищеного відсотку/пені становить з 01.04.2016 року по 29.12.2017 року, тоді як з позовом Банк звернувся 19.02.2018 року, тобто в межах строку позовної давності. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2018 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

                                                                                                         М.Ю.Петешенкової