ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5398/20 Справа № 178/1205/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лісняк В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Деркач Н.М., Макарова М.О.,
за участю секретаря - Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави
в особі Головного управління Дережгеокадастру у Дніпропетровській області,
Криничанської районної державної адміністрації, 
на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Криничанської селищної ради, третя особа - Криничанська державна нотаріальна контора в Криничанському районі Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадщину за заповітом.
       Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 5,9 га на землях колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «За мир» (далі - КСП «За мир»), яка знаходиться в адміністративних межах Криничанської селищної ради, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту серії ДП б/н
від 02 липня 1996 року на право постійного користування землею.
        ОСОБА_1 вказував, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений Криничанською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 21 березня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 724, відповідно до якого заповіла йому все своє майно.
       20 січня 2015 року він звернувся до Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак постановою нотаріуса від 30 вересня 2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з ненаданням документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно (земельну ділянку).
       За таких обставин просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 5,9 га, що розташована на території Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області.
       Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області
від 29 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку у розмірі 5,9 гектарів, яка знаходиться в адміністративних межах Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, що належала померлій на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ДП б/н, виданого 02 липня 1996 року Криничанською районною радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 453.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ДП б/н належала земельна ділянка площею 5,9 га для ведення фермерського господарства, яку спадкодавець заповіла ОСОБА_1 , а той в свою чергу прийняв спадщину у встановленому законом порядку.
       Не погоджуючись з вказаним рішенням прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Дережгеокадастру у Дніпропетровській області, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки Головного управління Дережгеокадастру у Дніпропетровській області, яке не було залучено до участі у справі.
       Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня
2018 року задоволено апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області, подану в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
       Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що судом не було вирішено питання про склад осіб, які беруть участь у справі, чим порушено норми процесуального права при вирішенні спору.
       Апеляційний суд зазначив про неврахування судом першої інстанції того, що розпорядником земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в державній власності, після внесення змін до Земельного кодексу України (з 01 січня 2013 року), є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке не було залучено до участі у справі. Тому апеляційний суд дійшов висновку про те, що прийняте рішення суду стосується прав, свобод, інтересів та обов`язків вказаного управління, як розпорядника земель.
       Суд апеляційної інстанції виходив з того, що вирішення питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, є порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою безумовне скасування рішення суду першої інстанції.
       Постановою Верхочного Суду від 12 березня 2020 року постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня
2018 року скасувати, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
       Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанцій та повертаючи справу на новий розгляд Верховний Суд виходив з того, що апеляційний суд належним чином не обґрунтував свій висновок про те, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як розпорядника земель державної власності, оскільки не встановив, до якої форми власності належить спірна земельна ділянка на час вирішення спору, зокрема чи вибувала ця ділянка із державної у колективну власність та чи була в подальшому повернута у державну власність.
       При новому апеляційному розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була членом колгоспу «За мир», реформованого в КСП «За мир».
       Із витягу з протоколу № 2 від 20 березня 1996 року зборів уповноважених членів КСП «За мир» суди встановили, що ОСОБА_2 надано земельний пай у розмірі 6,5 га з них ріллі 5,8 га, пасовищ 0,7 га.
       Рішенням ХІ сесії ХХІІ скликання Криничанської районної Ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області від 19 квітня
1996 року № 3-ІІ/ХХІІ було надано дозвіл ОСОБА_2 як громадянину, який виходить із КСП «За мир», на складання проектів відводу земельних ділянок для створення селянських (фермерських) господарств.
       Рішенням ХІІ сесії ХХІІ скликання Криничанської районної Ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області від 14 червня
1996 року № 14-ХІІ/ХХІІ ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку площею 5,9 га, яка розташована на території Криничанської селищної ради народних депутатів.
        ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ДП б/н, виданого 02 липня 1996 року Криничанською районною радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 45 було надано в постійне користування земельну ділянку площею 5,9 га, яка розташована на території Криничанської селищної ради народних депутатів. 
       За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений Криничанською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області від 21 березня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 724, яким заповідала все своє майно ОСОБА_1 . 
       Зі спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено, що син спадкодавця - ОСОБА_3 звернувся 24 січня 2015 року до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_2 .
        ОСОБА_1 звертався до нотаріальної контори 20 січня 2015 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       Постановою державного нотаріуса Криничанської державної нотаріальної контори від 30 вересня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, площею 5,9 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, Криничанська селища рада, у зв`язку з ненаданням документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно з витягом з Державного земельного кадастру.
       З листа Відділу у Криничанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 89/136-17 від 01 серпня 2017 року вбачається, що при складанні списку громадян членів КСП, які мають право на отримання земельної частки до Державного акта на право колективної власності на земельні ділянки по КСП «За мир» ОСОБА_2 було внесено до списків членів КСП «За мир» під номером 375.
       Відповідно до повідомлення Відділу у Криничанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 93/136-17 від 07 серпня 2017 року встановлено, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів колишнього КСП «За мир» на території Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області за гр. ОСОБА_2 не зареєстровано.
       Також судом встановлено, що державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 не видавався.
       Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
       В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
       Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємтсвам і організаціям» визначено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельний пай засвідчується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), який видається сільською, селищною або міською радою.
       Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
       Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
       Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
       Отже, право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі в установленому порядку державного акту на право колективної власності на землю з обов`язковим додатком списку громадян, які є членами сільськогосподарського підприємства.
       Особа набуває права на земельну частку у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом.
       Згідно зі статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).
       Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів.
       Згідно з частиною першою статті 17 Земельного кодексу України (в редакції Закону № 2196-ХІІ від 13 березня 1992 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.
       Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, який набрав чинності
01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
       Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, в редакції на час набрання ним чинності, передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади.
       Виходячи з повноважень, визначених у статті 122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.
       Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI
«Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.
       Згідно з пунктами 3 та 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону
№ 5245-VI, з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу. У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселенім, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 нього розділу.
       Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
       Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308 Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області.
       В абзаці 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.
       Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанцій та повертаючи справу на новий розгляд Верховний Суд виходив з того, що апеляційний суд належним чином не обґрунтував свій висновок про те, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як розпорядника земель державної власності, оскільки не встановив, до якої форми власності належить спірна земельна ділянка на час вирішення спору, зокрема чи вибувала ця ділянка із державної у колективну власність та чи була в подальшому повернута у державну власність.
       Відповідно ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. 
       Судом встановлено, що ОСОБА_2 була членом колгоспу «За мир», реформованого в КСП «За мир».
       Рішенням ХІІ сесії ХХІІ скликання Криничанської районної Ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області від 14 червня
1996 року № 14-ХІІ/ХХІІ ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку площею 5,9 га, яка розташована на території Криничанської селищної ради народних депутатів.
       Пунктом 2 цього рішення визначено, що земельні ділянки в постійне користування надається ОСОБА_2 із земель колективної власності.
       Відповідно до листа відділу у Криничанському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №18-4-0.29-163/106-20 від 22 червня 2020 року ОСОБА_2 було надано в постійне користування із земель колективної власності в розмірі середньої земельної частки громадянці, яка виходить із КСП "За мир".
       Таким чином, матеріали справи містять документи, які можуть вказувати на те, що на час надання у постійне користування спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , ця ділянка перебувала у колективній власності. Виходячи з зазначеного доводи апеляційної скарги прокуратури не заслуговують на уваги та спростовуються матеріалами справи.         
       Враховуючи наведені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ДП б/н належала земельна ділянка площею 5,9 га, яку було надано із земель колективної власності, яку спадкодавець заповіла ОСОБА_1 , а той в свою чергу прийняв спадщину у встановленому законом порядку. 
       Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
       Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
       Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Дережгеокадастру у Дніпропетровській області, Криничанської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.
Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року - залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Н.М. Деркач                                                                
                                                                       М.О. Макаров