ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7415/19                                             Суддя першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                    - Степанюка А.Г.,
суддів                               - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,
при секретарі                               - Закревській І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2019 року Підприємство з іноземними інвестиціями «Амік Україна» (далі - Позивач, ПІІ «Амік Україна») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС, у подальшому заміненого на правонаступника - Офіс великих платників податків ДПС (далі - Відповідач, Офіс ВПП), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.04.2019 року №0002681403.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи ПІІ «Амік Україна» були надані первинні документи щодо обліку нафтопродуктів на АЗС у місті Біла Церква, у той час як Офіс ВПП, стверджуючи про відсутність змінного звіту АЗС, не вказав, яким чином перевірявся рух нафтопродуктів та не підтвердив належними і допустимими доказами відсутність документів під час перевірки. Окремо суд підкреслив, що Відповідачем не було підтверджено, що реалізація нафтопродуктів здійснювалася без відображення в обліку, що свідчить про неправомірність застосування визначеної контролюючим органом санкції. Крім того, суд звернув увагу на те, що відсутність у перевіряючих засобів індивідуального захисту та відмова від проведення вступних інструктажів зумовили прийняття директором АЗС рішення про відмову у допуску посадових осіб Офісу ВПП до резервуарного парку.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом залишено поза увагою, що ПІІ «Амік Україна» не забезпечило ведення в установленому порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, адже на АЗС не зберігався чи був відсутній другий примірник змінного звіту АЗС №17-НП, а відтак оскаржуваний індивідуальний акт прийнято правомірно. Крім іншого, вказує на наявність підстав для проведення фактичної перевірки.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.10.2020 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ПІІ «Амік Україна» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що під час проведення перевірки Позивачем були надані Відповідачу всі запитувані документи, у той час запитів про надання додаткових документів не подавалися та акт фіксації відмови їх надати не складався. Крім того, зауважує, що доказів реалізації необлікованих товарів Офісом ВПП не надано. Окремо звертає увагу, до заперечень на висновки акту перевірки були надані всі необхідні документи, у тому числі змінний звіт №17-НП, однак вони не були враховані контролюючим органом. Зауважує, що до спірних правовідносин взагалі не підлягають застосуванню приписи Інструкції №281/171/578/155, адже поняття обліку нафтопродуктів є відмінним від поняття обліку товарів у розумінні положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
На адресу суду 28.10.2020 року від ПІІ «Амік Україна» надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату після завершення карантину у зв'язку з тим, що представник Позивача хворий на коронавірус, внаслідок чого інші контактні працівники юридичного управління перебувають на самоізоляції.
Розглянувши заявлене клопотання судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При цьому судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що положеннями ч. 4 ст. 195 КАС України передбачено, що під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Окремо судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що будь-яких доказів того, що самоізоляція працівників юридичного управління ПІІ «Амік Україна» перешкоджає останнім взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у порядку ч. 4 ст. 195 КАС України, до клопотання не надано. 
За таких обставин, зважаючи на відсутність підстав для визнання поважними викладених у клопотанні причин для відкладення розгляду справи, а також з огляду на визначені ст. 309 КАС України строки її розгляду, судовою колегією відмовлено у задоволенні заявленого клопотання.
У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що працівниками ГУ ДФС у Київській області у березні 2019 року на підставі ст. ст. 75, 80 Податкового кодексу України проведено фактичну перевірку господарської одиниці ПІІ «Амік Україна» - АЗС з магазином по вул. Леваневського, 83-Г у м. Білій Церкві, висновки якої зафіксовані в акті від 20.03.2019 року №0532/1036/14-30603572 (а.с. 13-14).
У ході перевірки встановлено, що на момент її проведення на АЗС з магазином здійснюється реалізація нафтопродуктів, газу скрапленого за готівковий та безготівковий розрахунок із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (далі - РРО). Для встановлення фактичних залишків нафтопродуктів на момент перевірки начальнику АЗС з магазином Чернишову С.В. було запропоновано провести вимірювання наявних нафтопродуктів в ємкостях, на що отримано відмову та заборону в проведені вказаних вимірювань, що підтверджено поясненнями начальника АЗС з магазином Чернишова С.В. за особистим підписом. Після чого посадовими особами ГУ ДФС у Київській області було надано письмовий запит про надання до перевірки переліку документів щодо обліку та руху нафтопродуктів, які мають зберігатися на АЗС з магазином. Указаний запит, як зафіксовано в акті перевірки, начальник АЗС з магазином Чернишов С.В. отримати відмовився. Надати документи, вказані в запиті на початок перевірки та у вказаний час начальник АЗС Чернишов С.В. відмовився, а тому останнім не надано до перевірки журнал обліку нафтопродуктів за формою 13-НП та змінний звіт за формою 17-НП.
Також в акті перевірки зафіксовано, що у ході її проведення встановлено факт незабезпечення ведення в порядку, встановленому законодавством обліку, товарних запасів за місцем їх реалізації, реалізація нафтопродуктів на АЗС здійснювалась без відображення в такому обліку. Матеріально відповідальні особи на АЗС не ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами згідно п.п. 16.1, п. 16 Інструкції про порядок приймання, зберігання відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20.05.2008 року № 281/171/578/155. Загальна сума необлікованого товару, як зафіксовано в акті перевірки, складає 919 552,49 грн. згідно відомості та додатку.
Окремо в акті вказано на тому, що спростувати чи підтвердити наявність фіскалізації та передачі чека РРО № 7740 від 25.01.2019 року на суму 860,70 грн. до органів ДФС при перевірці неможливо у зв'язку із відмовою начальника АЗС Чернишова С.В. в наданні документів.
Судом першої інстанції також встановлено, що заперечення ПІІ «Амік Україна» від 05.04.2019 року №946 (а.с. 15-17) залишені без розгляду Відповідачем, про що листом від 10.04.2019 року №13233/10/10-36-14-06-22 ГУ ДФС у Київській області повідомило товариство (а.с. 20-21).
За наслідками перевірки контролюючим органом 15.04.2019 року винесено податкове повідомлення-рішення форми «С» №0002681403, яким за порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п.п. 16.1, п. 16 Інструкції про порядок приймання, зберігання відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 на підставі пп. 54.3.3 п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України та ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до Позивача застосовано штрафні санкції на суму 1 839 104,98 грн. (а.с. 11-12).
Надаючи оцінку спірному індивідуальному акту, суд першої інстанції також встановив, що до матеріалів справи Позивачем було надано Z-звіт за 18.03.2019 року (а.с. 22-23), акт інвентаризації на АЗС форми 25-НП від 18.03.2018 року №10-16 (а.с. 24-25), облікову відомсість результатів інвентаризації нафтопродуктів форми 27-НП від 18.03.2019 року (а.с. 26), акт вимірювання нафтопродуктів в резервуарах форми 3-НП від 18.03.2019 року (а.с. 27), змінний звіт АЗС форми №17-НП №3766/АЗС1016 АЗС 10-16 за 20.03.2019 року (а.с. 28), товарно-транспортні накладні (а.с. 29-32), акти приймання нафтопродуктів (а.с. 33-36).
На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 75, 80, 81, 82, 85, 86 Податкового кодексу України, ст. ст. 3, 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон), а також Інструкції про порядок приймання, зберігання відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 (далі - Інструкція), суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, належних і допустимих доказів ненадання документів до перевірки Відповідачем не надано, а застосування штрафних санкцій на підставі ст. 20 Закону можливе лише у випадку продажу необлікованих товарів, а не у випадку невідображення реалізації таких товарів.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
У свою чергу, нормативним документом, який встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів є Інструкція, яка поширює свою дію на  всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.
Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).
Відповідно до пп. 10.2.1 п. 10.2 Інструкції приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності. Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до вимог робочої інструкції оператора АЗС та інструкції з охорони праці, які повинні бути затверджені керівником підприємства, якому належить АЗС.
На підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП (додаток 14) (пп. 10.2.4 п. 10 Інструкції).
За правилами пп. пп. 10.3.1-10.3.4 п. 10.3 Інструкції розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року N 1315.
ПРК мають забезпечувати індикацію ціни нафтопродукту, кількості та загальної вартості виданої дози нафтопродукту.
Облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.
Підпунктом 10.4.3 пункту 10.4 Інструкції передбачено, що після завершення зміни оператором АЗС складається змінний звіт АЗС за формою N 17-НП у двох примірниках, з яких один з доданими ТТН здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається на АЗС.
Порядок обліку нафтопродуктів на АЗС регламентовано пунктом 16 Інструкції, підпунктом 16.1 якого передбачено, що відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.
Бухгалтерські служби підприємств перевіряють та приймають змінні звіти з доданими до них первинними документами (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші), перевіряють правильність перенесення показників лічильників ПРК, ОРК з попередньої зміни, звіти про обсяг реалізації і форми оплати за РРО, визначення фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах АЗС за результатами вимірювання, відображених у формі N 17-НП, та надходження готівки. Зроблені під час перевірки змінних звітів виправлення засвідчуються підписами операторів АЗС, керівника АЗС та головного бухгалтера або за його дорученням іншим працівником бухгалтерської служби підприємства (пп. 16.2 п. 16 Інструкції).
У свою чергу, на підставі перевірених змінних звітів та первинних документів бухгалтерська служба підприємства нафтопродуктозабезпечення складає місячну накопичувальну відомість та обігові відомості, у яких відображаються: кількість завезених на АЗС нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива залежно від масової частки сірки) та цінами; закупівельна вартість та вартість реалізації завезених нафтопродуктів; кількість та вартість нафтопродуктів, реалізованих споживачам за готівку, у тому числі сума ПДВ; кількість та вартість нафтопродуктів, реалізованих споживачам за безготівковими розрахунками згідно з відомостями, за талонами та платіжними картками; результати інвентаризації нафтопродуктів та готівки (пп. 16.3 п. 16.3 Інструкції).
Отже, у суб'єкта господарювання, який займається хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України виникає обов'язок здійснювати облік руху нафти та нафтопродуктів у відповідності до Інструкції, який полягає на початкову етапі у прийнятті працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності та подальшому оприбуткуванні прийнятого нафтопродукту на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто внесення записів в журнал обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N13-НП.
Крім того, дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N17-НП.
Подальший облік нафти та нафтопродуктів безпосередньо на АЗС здійснюється матеріально відповідальними особами АЗС, які ведуть такий облік за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, що складається у двох примірниках, перший примірник якого разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи, тобто на АЗС.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, контролюючий орган у ході проведення фактичної перевірки прийшов до висновку, що уповноваженою особою платника податків не надано журнал обліку нафтопродуктів за формою №13-НП та змінний звіт за формою №17-НП.
Судова колегія з урахуванням встановлених вище обставин вважає за необхідне зазначити, що у додатку до акту перевірки вказано такі документи: чек - РРО, Звіт РРО, пояснення, Чеки РРО-7, запит на 2 аркушах, дані про рух нафтопродуктів на АЗС, відомість, акт відмови від підписання матеріалів перевірки (а.с. 14). При цьому деталізації про те, що які саме документи використовувалися ГУ ДФС у Київській області для визначення руху нафтопродуктів на АЗС, матеріали справи не містять.
У свою чергу, як обґрунтовано зауважив Окружний адміністративний суд міста Києва, в акті перевірки відповідачем вказано, що матеріально відповідальною особою - начальником АЗС Чернишовим С.В. відмовлено у наданні документів на запит ГУ ДФС у Київській області, а саме: журнал обліку нафтопродуктів за формою №13-НП та змінний звіт за формою №17-НП.
Разом з тим, за правилами п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому, приписами п. 85.6 ст. 85 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що доказом ненадання платником податків або його уповноваженою особою запитуваних посадовою особою контролюючого органу у ході перевірки документів є складений у довільній формі акт, що засвідчує факт відмови, за правилами, визначеними п. 85.6 ст. 85 Податкового кодексу України.
Разом з тим, як вірно підкреслив суд першої інстанції, Офісом ВПП не надано відповідного акта, яким зафіксований факт ненадання ПІІ «Амік Україна» відповідних документів, що обумовлює правильність висновків суду першої інстанції про те, що належних і допустимих доказів ненадання таких документів під час перевірки Відповідачем не надано.
Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів п. 85.6 ст. 85 ПК України (яка з 2015 року змін не зазнавала) висловлена й Верховним Судом у постанові від 14.05.2019 року у справі № 813/110/15.
Крім того, колегіє суддів враховується, що відповідно до ст. 20 Закону до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Разом з тим єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі №823/1917/16 та від 21.05.2020 року у справі № 809/597/16.
Проте, як зазначено в акті перевірки, працівники контролюючого органу, виявивши відсутність змінних звітів оператора за формою №17-НП і журналу обліку нафтопродуктів за формою 13-НП та зробивши на цій підставі висновок про порушення порядку ведення обліку товарів за місцем їх продажу і зберігання, застосували до Позивача штрафні санкції за здійснення реалізації товарів в розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, обрахованої, виходячи із даних чеку - РРО, звіту РРО, пояснень, чеків РРО-7, запит на 2 аркушах, даних про рух нафтопродуктів на АЗС та відомості.
Водночас, як підкреслено Верховним Судом у вже згаданих вище постановах, для визначення обставини реалізації необлікованого товару мала бути встановлена розбіжність між даними обліку Позивача та фактичними залишками товару на АЗС, чого податковим органом зроблено не було; жодних вимірювань чи обрахунків фактичних залишків нафтопродуктів, газів вуглеводневих скраплених ГУ ДФС у Київській області на АЗС не проводилось і, як наслідок, жодних відхилень наявних на АЗС нафтопродуктів і газів від даних обліку Позивача не виявлялось, відтак висновок про порушення ним п. 12 с. 3 Закону не підтверджений належними і допустимими доказами.
Суд першої інстанції вірно підкреслив, що ПІІ «Амік Україна» не надано журналу обліку нафтопродуктів за формою №13-НП, однак зазначене, з урахуванням всіх обставин справи та наявних у ній документів, не може безумовно свідчити про те, що реалізовані Позивачем нафтопродукти є такими, що не обліковані у встановленому порядку.
При цьому, Окружним адміністративним судом міста Києва не було встановлено неповного відображення господарських операцій з реалізації пального через реєстратор розрахункових операцій, що використовується в господарській діяльності Позивача на АЗС чи у змінному звіті за формою №17-НП. Не спростовано таких висновків у подальшому контролюючим органом і під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.
Разом з тим, посилання ПІІ «Амік Україна» на те, що положення Інструкції до спірних правовідносин застосовані бути не можуть з огляду на те, що визначені у ній документи не належить до первинних, судовою колегією оцінюється критично, оскільки саме указаним нормативним актом передбачено обов'язок суб'єкта господарювання вести облік нафтопродуктів в установленому порядку, і у випадку виявлення невідповідності даних такого обліку вимогам чинного законодавства приписи ст. 20 Закону передбачають відповідальність.
Аналогічна позиція випливає із змісту постанови Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі № 806/5153/15.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -                                                                        
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Н.П. Бужак

                                                                                                    Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано « 28» жовтня 2020 року.