У Х В А Л А  
28 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 755/4346/20
провадження № 61-13405ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Більчуком Олександром Олександровичем, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (страхового) бюро України про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Моторного (страхового) бюро України (далі - МТСБУ) у відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 131 879,49 грн.
Позов обґрунтований тим, що 08 жовтня 2013 року на перехресті вул. Петлюри та бульвару Т. Шевченка у м. Києві водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок порушення Правил дорожнього руху здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим завдав позивачеві майнової шкоди.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна») на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3915545. Зазначив, що 09 жовтня 2013 року він повідомив ПрАТ «СК «Україна» про дорожньо-транспортну пригоду.
Позивач вказував на те, що 15 жовтня 2013 року здійснено огляд транспортного засобу, а 05 грудня 2013 року ним відремонтовано автомобіль та надано до ПрАТ «СК «Україна» рахунок-фактуру від 16 жовтня 2013 року № 989240, акт виконаних робіт від 22 листопада 2013 року №329575, разом із заявою про виплату страхового відшкодування.
Посилався на те, що 31 березня 2014 року ПрАТ «СК «Україна» прийнято рішення про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн, однак протягом дев`яноста днів ПрАТ «СК «Україна» не здійснило належні страхові виплати на його користь.
Зазначав, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 липня 2019 року було вирішено ліквідувати ПрАТ «СК «Україна» у зв`язку із неможливістю виконати зобов`язання перед кредиторами.
Вказував, що 30 жовтня 2019 року він звернувся до МТСБУ із заявою про виплату боргу у розмірі 131 879,49 грн, із урахуванням пені, інфляційних втрат та три проценти річних, однак, 17 січня 2020 року МТСБУ відмовило у здійсненні належних виплат.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено через необґрунтованість вимог.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2020 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на частини першу та другу статті 14, статтю 31, статтю 32, частину восьму статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції від 04 листопада 2012 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Предметом спору у зазначеній справі є відшкодування шкоди у розмірі 131 879,49 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн*100=210 200,00 грн). 
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Наведені в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, судова практика,/ на яку посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі стосується інших обставин та правовідносин, які не є тотожними.
Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником доводи не дають підстав для висновку про те, що дана справа має виняткове значення для заявника. 
Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Більчуком Олександром Олександровичем, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (страхового) бюро України про стягнення коштів відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                             А. С. Олійник
 Г. І. Усик
 В. В. Яремко