ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" жовтня 2020 р.           Справа№ 907/72/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Чорногуза М.Г. 
 
секретар судового засідання Мельничук О.С.,
за участую представників сторін відповідно до протоколу судового засідання
розглянувши матеріали апеляційної скарги 
Закарпатської митниці ДФС
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 (повний текст рішення складено 20.07.2020)
у справі №907/72/19 (суддя Нечай О.В.)
За позовом Державного підприємства "Макарівське лісове господарство"
до:
1.          Закарпатської митниці ДФС
2.          Державної казначейської служби України
про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 571 559,87 грн.,-
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Державне підприємство "Макарівське лісове господарство" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Закарпатської митниці ДФС (далі - відповідач-1) про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 571 559, 87 грн.
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправну бездіяльність Закарпатської митниці ДФС, яка полягала у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України та затриманні вантажу позивача, який знаходився у вагонах №67673939, №66183518, №60680568, №64029184, перевезення яких здійснювало АТ "Українська залізниця", понад 30-денний строк, встановлений ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України, внаслідок чого позивачу було завдано матеріальну шкоду.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2019 року залучено Державну казначейську службу України (далі - відповідач-2) до участі у справі в якості співвідповідача.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 02.12.2019 року матеріали справи № 907/72/19 передано до Господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року у справі №907/72/19 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Державного підприємства "Макарівське лісове господарство" матеріальну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС, в розмірі 571  559 грн. 79 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Закарпатської митниці ДФС та завданою позивачу шкодою у вигляді понесених позивачем витрат на оплату послуг АТ "Українська залізниця" прослідковується з огляду на те, що фактично витрати з оплати вартості наданих перевізником транспортних послуг, а саме плати за користування вагонами, плати за зберігання вантажу, плати за маневрову роботу за період з 27.06.2016 року по 22.10.2016 року по вагонам №66183518, №60680568, №64029184, №67673939 було понесено позивачем внаслідок протиправного неприйняття відповідачем-1 рішення щодо пропуску вантажу, належного позивачу, через митний кордон України у строк, встановлений ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України. При цьому, факт протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС встановлено постановою Київського окружного адміністративного суду  від 24.11.2016 року у справі № 810/2399/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 року та постановою Верховного Суду від 15.05.2018 року.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Закарпатська митниця ДФС звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року у справі №907/72/19, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року у справі №907/72/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема на думку скаржника в матеріалами справи не доведено наявність та розмір шкоди, яка виникла внаслідок дій Закарпатської митниці. При цьому скаржник посилається на практику Верховного Суду України у тотожній справі №914/1221/18. На думку відповідача 1 матеріали справи не вказують на наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями Закарпатської митниці по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою перевізнику (ПАТ «Укрзалізниця») плати за надані послуги перевезення. Також скаржник вважає, що матеріали справи не містять преюдиційних судових рішень, якими б було встановлено неправомірність дій за конкретно визначений період часу використання вагонів. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року у справі №907/72/19 та призначено розгляд справи на 21.10.2020 року.
12.10.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні 21.10.2020 року представник відповідача 1 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники позивача та відповідача 2 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.12.2015 року між позивачем (продавець) та SC "Prolisok" SRL (Румунія) (покупець) було укладено Контракт № 02/16, відповідно до якого продавець продає та відвантажує, а покупець купує та приймає на умовах DAF залізнична станція Батєво (Україна) станція Еперешеке (Румунія) деревину паливну, хвойну. (т.1, а.с. 22-27).
24.05.2016 року позивачем, на виконання умов зазначеного контракту та на підставі рахукнів-фактур (інвойсів) № 370, № 371, № 372, № 373 було відвантажено SC "Prolisok" SRL деревину паливну на загальну суму 5 436,75 Євро (доставка залізничним транспортом, станція перетину кордону - Батєво). (т.1, а.с. 28-31).
Також в матеріалах справи наявні електронні митні декларації №125130013/2016/446547,№125130013/2016/446548, №125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550 від 24.05.2016 року, які подані позивачем до Київської митниці ДФС відповідно до яких позивачем до митного оформлення в митному режимі експорт були заявлені товари "дров`яна деревина (паливна) хвойних порід (сосна, Pinus silvestris) у вигляді колод, нескорена, свіжозрубана з кривизною та нерівною структурою деревини, кількість сучків необмежена, діаметром верхнього зрізу від 8 см і більше, довжиною 2 та 3 метри навалом, ГОСТ 3243-88 - Дрова, ДСТУ 4020-2-2001 - додаток Д", код УКТ ЗЕД 44011000, загальним об`ємом 217,47 кбм., вагою 152 200 кг. (т.1, а.с. 32-35).
У графі "D/J" вказаних митних декларацій наявний штамп «Під митним контролем», тому вказані митні декларації №125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548, №125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550 від 24.05.2016 були прийняті митним органом для оформлення.
Як зазначає позивач, у період з 28.05.2016 року по 29.05.2016 року до залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю "Батєво" прибули залізничні вагони №66183518, №60680568, №64029184, №67673939 із задекларованим позивачем вантажем.
Постановою Київського окружного адміністративного суду    від 24.11.2016 року у справі № 810/2399/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 року та постановою Верховного Суду від 15.05.2018 року, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС України, яка полягає у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, митне оформлення якого проведене згідно з електронними митними деклараціями (форма МД-2) від 24.05.2016 року №125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548, №125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550 та зобов`язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України товарів, вказаних у електронних митних деклараціях 24.05.2016 року №125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548,№125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550.
Під час розгляду справи № 810/2399/16 були встановлені наступні обставини.
09.06.2016 року відділом митного оформлення №4 (Батєво) митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС проведено огляд залізничних вагонів № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939, за результатами чого складений Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №305010505/2016/ЗМК-09033, відповідно до якого у результаті митного огляду вантажу без його вивантаження ознак розміщення серед вантажу сторонніх вкладень не виявлено.
15.06.2016 року було проведено зважування вагонів № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939, за наслідками чого складені акти за формою ГУ-23 № 711 № 712, № 713, № 714.
У ході зважування встановлено, що фактична маса вантажу нетто у вагоні №66183518 (ЕМД №125130013/2016/446547) становить 33580 кг, що на 3920 кг менше задекларованої (37500 кг, графа 38 ЕМД); фактична маса вантажу нетто у вагоні №60680568 (ЕМД №125130013/2016/446548) становить 32500 кг, що на 5300 кг менше задекларованої (37800 кг, графа 38 ЕМД); фактична маса вантажу нетто у вагоні №64029184 (ЕМД №125130013/2016/446549) становить 31560 кг, що на 5940 кг менше задекларованої (37500 кг, графа 38 ЕМД); фактична маса вантажу нетто у вагоні №67673939 (ЕМД 125130013/2016/446550) становить 33340 кг, що на 6060 кг менше задекларованої (39400 кг, графа 38 ЕМД).
Вказані обставини були розцінені посадовими особами Закарпатської митниці ДФС як порушення митних правил, що полягають у зазначені недостовірних даних у товаросупровідних та інших документах (відомостях), які подаються для митного контролю, що стало підставою для ініціювання додаткових заходів митного контролю.
16.06.2016 року Відділом митного оформлення № 4 (Батєво) митного посту "Залізничний" Закарпатської митниці ДФС прийнято рішення про залучення до проведення митного контролю (огляду товару) спеціаліста Закарпатської торгово-промислової палати.
Згідно з експертними висновками Закарпатської ТПП від 14.09.2016 №В-811/1,  №В-811/2, №В-811/3, №В-811/4, за наслідками зовнішнього огляду, замірів лісоматеріалів круглих та замірів штабелів згідно ДСТУ 4020-2-200 лісоматеріали круглі із деревини сосна відповідають вимогам дров по ГОСТ 3243-88, код УКТ ЗЕД 4401 10 00 00.
Незважаючи на те, що після проведення митного огляду вантажу жодних порушень митного законодавства не було виявлено, Закарпатська митниця ДФС продовжувала утримувати товар позивача та у встановлений законом строк не прийняла рішення про завершення митних формальностей щодо товару, який переміщувався у залізничних вагонах №66183518, №60680568, №64029184, №67673939.
Отже, позивач вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності митниці, яка полягала у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України вантажу позивача, який знаходився у вагонах №66183518, №60680568, №64029184, №67673939, позивачу було завдано матеріальну шкоду, а саме у період з 28.05.2016 року по 22.10.2016 року, у зв`язку з проведенням Закарпатською митницею ДФС митних процедур, АТ "Українська залізниця" було нараховано позивачу плату за транспортні послуги, надані для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, а саме плату за користування вагонами, плату за зберігання вантажу, а також плату за додаткові послуги (плату за навантажувально-розвантажувальні роботи, плату за перевезення вантажу між залізничними станціями, плату за подавання/збирання вагонів з під`їзної колії).
В подальшому, рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2017 року у справі №911/1200/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 року, стягнуто з ДП "Макарівське лісове господарство" на користь АТ "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Львівська залізниця    АТ "Українська залізниця" заборгованість з оплати вартості транспортних послуг у розмірі 845 318, 77 грн.
На примусове виконання рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2017 року у справі №911/1200/17 позивачем було перераховано на рахунок органу державної виконавчої служби грошові кошти в сумі 944  758, 20 грн., що підтверджується платіжною вимогою-дорученням № 56703062 від 07.08.2018 року та постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 56703062 від 13.08.2018 року. (т.1, а.с. 117, 116).
Звертаючись з даним позовом, позивач вказує, що загальний строк, за який АТ "Українська залізниця" було нараховано позивачу плату за транспортні послуги щодо використання вагонів №66183518, №60680568, №64029184, №67673939 становить з 28.05.2016 року по 22.10.2016 року, відтак позивачем заявлено до стягнення нараховані перевізником платежі за період з 27.06.2016 року по 22.10.2016 року, тобто поза 30-денним строком, визначеним ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України.
За розрахунком позивача плата за користування вагонами № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939 за період з 27.06.2016 року по 22.10.2016 року становить 417  232, 90 грн., плата за зберігання вантажу - 139  064, 70 грн., плата за додаткові послуги - 15 262, 27 грн.
Крім того позивачем долучено до позовної заяви акт загальної форми № 10996 від 28.05.2016 року (т.1, а.с. 104), заявку на проведення митного огляду вих. № 30/16 від 28.05.2016 року (т.1, а.с. 53), акт загальної форми № 597 від 07.09.2016 року (т.1, а.с. 105), акти загальної форми № 4647 від 08.09.2016 року, № 4648 від 08.09.2016 року, № 4649 від 08.09.2016 року, № 4650 від 08.09.2016 року (т.1, а.с. 106-109), акти загальної форми № 231 від 17.09.2016 року, № 232 від 17.09.2016 року, № 233 від 17.09.2016 року, № 234 від 17.09.2016 року (т.1, а.с. 110-113), а також Розрахунки АТ "Українська залізниця" по вагонах №66183518, №60680568, №64029184, №67673939. (т.1, а.с. 100-103).
Відтак, враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся за даним позовом, посилаючись на протиправну бездіяльність Закарпатської митниці ДФС та просить суд стягнути матеріальну шкоду в загальному розмірі 571 559, 87 грн.
Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.
Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Наявність такого елементу цивільного правопорушення як неправомірні дії Закарпатської митниці ДФС України підтверджується наступним.
Згідно зі ст.546 Митного кодексу України митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і підпорядковується йому. Митниця є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до ч.2 ст.30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів, організацій або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.
Як було зазначено вище, Постановою Київського окружного адміністративного суду    від 24.11.2016 року у справі № 810/2399/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 року та постановою Верховного Суду від 15.05.2018 року, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС України, яка полягає у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, митне оформлення якого проведене згідно з електронними митними деклараціями (форма МД-2) від 24.05.2016 року №125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548, №125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550 та зобов`язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України товарів, вказаних у електронних митних деклараціях 24.05.2016 року №125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548,№125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550.
Під час розгляду даної справи було встановлено, що всупереч імперативній нормі ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України залізничні вагони №66183518, №60680568, №64029184, №67673939 перебували на території залізничної станції Батєво-Сортувальна пункту контролю "Батєво" Закарпатської митниці ДФС більше 30 днів, відтак відповідачем-1 було порушено вимоги закону щодо митного оформлення товарів у вказаних вагонах. Суд наголосив, що Закарпатська митниця ДФС не вчинила дій, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи, а саме виконання мінімуму митних формальностей. Суд встановив, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 321 Митного кодексу України, згідно з ч. 4 якої граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів, оскільки вказана норма призначена виключно для визначення митного режиму, а не для проведення митних формальностей.
Окрім цього, рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2017 року у справі №911/1200/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 року, стягнуто з ДП "Макарівське лісове господарство" на користь АТ "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Львівська залізниця    АТ "Українська залізниця" заборгованість з оплати вартості транспортних послуг у розмірі 845 318, 77 грн.
Вказана заборгованість виникла у зв`язку з несплатою позивачем на користь Залізниці плати за надані послуги по переміщенню, розвантаженню, завантаженню, і інших послуг за користування вагонів № 64029184, № 66183518, № 60680568, № 67673939, по зберіганню вантажу у вказаних вагонах, тощо, наданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України. У справі №911/1200/17 було встановлено також, що з матеріалів справи вбачається, що позивачем у період з травня по жовтень 2016 р. у зв`язку із проведенням Закарпатською митницею ДФС відповідних митних процедур було надано відповідачу транспортні послуги (користування вагонами, маневрова робота, зберігання вантажу у вагонах, зважування вантажу, навантажувально-розвантажувальні роботи, подавання/забирання вагонів до під`їзної колії, тощо) щодо користування вагонами № 64029184, № 66183518, № 60680568, № 67673939 на загальну суму 845 318, 77 грн., що підтверджується відповідними розрахунками сум за користування вагонами та інших послуг, актами загальної форми, заявками на подачу вагонів, витягами із книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах, актами про проведення огляду та іншими документами.
На примусове виконання рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2017 року у справі №911/1200/17 позивачем було перераховано на рахунок органу державної виконавчої служби грошові кошти в сумі 944  758, 20 грн., що підтверджується платіжною вимогою-дорученням № 56703062 від 07.08.2018 року та постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 56703062 від 13.08.2018 року. (т.1, а.с. 117, 116).
Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.
Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
В силу частини статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, рішення у справах №810/2399/16 та №911/1200/17 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі №907/72/19, не можуть йому суперечити.
Таким чином, рішенням у справі №810/2399/16 було встановлено обставини протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, митне оформлення якого проведене згідно з електронними митними деклараціями (форма МД-2) від 24.05.2016 року №125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548, №125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550.
В свою чергу, рішенням у справі №911/1200/17 встановлено обставини нарахування позивачу у даній справі додаткових платежів, понесених залізницею у зв`язку із затримкою вказаних  вагонів для митного догляду
Стосовно доводів апелянта про не доведеність наявності та розміру шкоди, яка виникла внаслідок дій Закарпатської митниці, колегія суддів зазначає, що обставини складання актів та нарахування на їх підставі позивачу платежів за затримку вагонів, а також їх розмір та період, були встановлені у справі №911/1200/17, а тому в силу наведених положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України зазначені обставини не потребують  повторного доведення.
Як вже було зазначено вище позивачем долучено до матеріалів справи платіжну вимогу-доручення № 56703062 від 07.08.2018 року та постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 56703062 від 13.08.2018 року. (т.1, а.с. 117, 116) з яких вбачається, що на примусове виконання рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2017 року у справі №911/1200/17 позивачем було перераховано на рахунок органу державної виконавчої служби грошові кошти в сумі 944  758, 20 грн.
При цьому з акту загальної форми №10996 від 28.05.2018 року (т.1, а.с. 104) вбачається, що вагони №60680568, №676739393, №66183518, №64029184 були затримані на станції Батьово 28.05.2016 року згідно усного розпорядження начальника митного поста на підставі заявки №30/16 від 28.05.2016 року (т.1, а.с. 53), таким чином за розрахунком позивача, плата за користування вагонами № 66183518, № 60680568, № 64029184, № 67673939 за період з 27.06.2016 року по 22.10.2016 року (тобто за межами 30-денного строку визначеного ч. 1, ст. 199 МК України) становить 417  232, 90 грн., плата за зберігання вантажу - 139  064, 70 грн., плата за додаткові послуги - 15  262, 27 грн.
Колегія суддів також здійснила аналіз розрахунку позивача викладеного у позовній заяві та погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності розрахунку в наступній редакції:
- розмір шкоди у вигляді плати за користування вагонами за період з 27.06.2016 року по 22.10.2016 року - 417  232, 90 грн. (2  832 год. х 16 грн./год. х 4 вагони х 2,302);
- розмір шкоди у вигляді плати за зберігання вантажу у вагоні № 66183518  за період з 27.06.2016 року по 22.10.2016 року становить 34  750, 99 грн. (34 т х 4 грн./т х 111 х 2,302), розмір плати за зберігання вантажу на відкритих складах 876,60 грн. (34 т х 1,6 грн./т х 7 х 2,302), що разом становить 35  627, 59 грн.;
- розмір плати за зберігання вантажу у вагоні № 60680568 становить 34  032, 77 грн. (33 т х 4 грн/т х 112 х 2,302), розмір плати за зберігання вантажу на відкритих складах 729, 27 грн. (33 т х 1,6 грн./т х 6 х 2,302), що разом становить 34 762, 04 грн.;
- розмір плати за зберігання вантажу у вагоні № 67673939 становить 35 552, 09 грн. (32 т х 4 грн./т х 108 х 2,302), розмір плати за зберігання вантажу на відкритих складах 121, 50 грн. (32 т х 1,6 грн/т х 10 х 2,302), що разом становить 35  673, 59 грн.;
- розмір плати за зберігання вантажу за період з 27.06.2016 року по 22.10.2016 року у вагоні №64029184 (33 001, 40 грн.) не перевищує розрахованого позивачем та заявленого до стягнення розміру шкоди.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС, що полягала у неприйнятті рішення щодо пропуску через митний кордон України товару, митне оформлення якого проведене згідно з електронними митними деклараціями (форма МД-2) від 24.05.2016 року №125130013/2016/446547, №125130013/2016/446548, №125130013/2016/446549, №125130013/2016/446550  та понесеними позивачем збитками у розмірі 571  559, 79 грн., оскільки фактично витрати з оплати за користування вагонами, оплати за зберігання вантажу, оплати за маневрову роботу, були виконані залізницею через затримку вагонів.
Стосовно доводів апелянта про те, що митниця виходила із необхідності застосування норм ст. 321 Митного кодексу України в частині 180 денного строку перебування товарів у пунктах пропуску, слід зазначити наступне.
Відповідно до визначень, які закріплені у статті 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно зі статтею 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Частиною 1 статті 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред`явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу (частина 1 статті 255 Митного кодексу України).
Відповідно до частини 5 статті 255 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.
Статтею 318 Митного кодексу України врегульовано, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи. Митний контроль товарів, транспортних засобів у пунктах пропуску через державний кордон України здійснюється відповідно до типових технологічних схем митного контролю, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 1 статті 320 Митного кодексу України форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.
Положеннями статті 321 Митного кодексу України врегульовано, що товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом 
У разі вивезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення за межі митної території України митний контроль розпочинається з моменту пред`явлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення для митного оформлення та їх декларування в установленому цим Кодексом порядку.
Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів.
Перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується у разі вивезення за межі митної території України - після здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та перетинання ними митного кордону України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.
Виходячи з наведених норм чинного митного законодавства митне оформлення та митний контроль є різними процедурами, з визначеними різними моментами початку та закінчення їх виконання та включають в себе різний обсяг дій, що вчиняються уповноваженими органами.
Окрім того, завершення митного оформлення товарів пов`язується, зокрема з перетинанням митного кордону України транспортних засобів комерційного призначення. При цьому колегією суддів враховується, що  спірні вагони було затримано саме для прикордонно-митного догляду.
Враховуючи наведене, посилання апелянта на строк, визначений ст. 321  Митного кодексу України, є необґрунтованими та відповідно застосуванню підлягає строк, визначений ст.199 Митного кодексу України (30 днів для перебування товарів у пунктах пропуску).
При цьому, як вже було зазначено, позивачем заявлено вимоги за період з 27.06.2016 року по 22.10.2016 року (тобто за межами 30-денного строку визначеного ч. 1, ст. 199 МК України), а під час розгляду справи №810/2399/16 суд встановив, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 321 Митного кодексу України, згідно з ч. 4 якої граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів, оскільки вказана норма призначена виключно для визначення митного режиму, а не для проведення митних формальностей.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення  571  559, 79 грн. збитків, завданих неправомірною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу2 вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1.   Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року у справі №907/72/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 року у справі №907/72/19    залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №907/72/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.10.2020 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                М.Г. Чорногуз