П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3828/20	

Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 03 вересня 2020 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про:
визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) щодо ненадання подання на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, сплаченого ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) при нотаріальному посвідченні 01 березня 2019 року договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 54,3 кв.м.
зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати до відповідного органу Державної казначейської служби України подання за формою згідно з Додатком 1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 р. за № 1650/24182), на повернення помилково зарахованих до Державного бюджету України грошових коштів за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна», сплачених ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) при нотаріальному посвідченні 01 березня 2019 року договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 54,3 кв. м., а саме: 4 344,53 грн. (чотири тисячі триста сорок чотири гривні 53 копійки), що підтверджується квитанцією АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» № ПН 4515 від 01.03.2019 р., шляхом перерахування помилково зарахованих до Державного бюджету України грошових коштів в сумі 4 344,53 грн. (чотири тисячі триста сорок чотири гривні 53 копійки) на наступний банківський картковий рахунок позивача: НОМЕР_2 (№ НОМЕР_3 ), відкритий у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ КОМЕРЦІЙНОМУ БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (МФО: 305299) на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.03.2019 року він разом із дружиною придбав житловий будинок вартістю 868 853 грн. Під час нотаріального посвідчення договору ним, як одним з покупців, сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості нерухомого майно, що склало 4344,53  грн. Згодом позивач дізнався про відсутність в нього обов`язку щодо сплати вказаного збору, так як придбання ним житла відбулося вперше, у зв`язку із чим 05.11.2019 він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про повернення помилково сплачених коштів. Однак листом від 08.11.2019 № 28823/05-3 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило позивачу про неможливість повернення помилково сплачених коштів через те, що ПФУ не володіє інформацією щодо прав власності на нерухомість. Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину позивачу, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами. Зважаючи на порушення своїх прав та інтересів, позивач звернувся до суду за захистом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року в задоволенні адміністративного суду ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення позову з посиланням на набуття права власності позивачем у 2009 році на 1/3 частини квартири в порядку приватизації охоплюється визначенням «перше придбання житла», оскільки таке не є придбанням житла. Таким чином, висновок суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про те, що вперше придбання житла позивачем відбулось у 2009 році під час набуття позивачем в порядку приватизації права власності на 1/3 частини квартири, не відповідає обставинам справи та зроблений внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що міститься у п. 9 ст.1 ЗУ «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування».
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01 березня 2019 р. між ОСОБА_2 (Продавець) та подружжям ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (Покупці) укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 , посвідчений приватним  нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 366.
Під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_1 сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості нерухомого майно, яка сплачена ним за придбання будинку, що склало 4344,53 грн., згідно квитанції від 01.03.2019 № 4515.
Дізнавшись, що відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» обов`язку зі сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за придбання житла вперше в нього не було, ОСОБА_1 звернувся із заявою від 05.11.2019 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про повернення помилково сплачених ним коштів в розмірі 4344,53 грн.
Листом від 08.11.2019 № 28823/05-03 ГУ ПФУ в Одеській області надало відповідь щодо неможливості повернення сплачених позивачем коштів, так як звільнення обов`язку зі сплати збору можливе лише у разі надання документу, виданого компетентним органом, який би володів інформацією щодо прав власності на нерухомість.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, а також вважаючи відсутнім обов`язок у нього щодо сплати збору з операцій купівлі-продажу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених обставин ОСОБА_1 є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та на нього не поширюється пільга щодо звільнення від сплати вказаного збору за придбання 01.03.2019 року будинку АДРЕСА_2 .
При цьому, суд першої інстанції врахував, що набуття у 2009 році позивачем права власності на 1/3 частини квартири в порядку приватизації охоплюється визначенням "перше придбання житла", оскільки пільги зі сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування було запроваджено законодавцем для фізичних осіб, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше, тобто осіб, які не мають власного нерухомого майна (житла), і позивач до вказаного кола осіб не відноситься.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його хибним, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26.06.1997 року, зі змінами та доповненнями (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі – Закон України № 400/97-ВР).
У відповідності до абз. 1 п. 9 ст. 1 Закону України № 400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовані Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03.11.1998 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок № 1740).
За правилами пункту 15-1 Порядку № 1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Згідно з п.15-3 Порядку № 1740, нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Таким чином, із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла, або придбавають житло вперше.
Пунктом 18 Порядку № 1740 визначено, що облік сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій ведеться відповідно до законодавства. Повернення помилково або надміру сплачених сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій здійснюється у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України та нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання, щодо повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Відповідно до ч. 7 ст. 45 Бюджетного кодексу України перелік податків і зборів та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 затверджені деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, в тому числі затверджено перелік кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Відповідно до цього переліку контроль за справлянням надходжень за кодом бюджетної класифікації 24140500 закріплено за органами Пенсійного фонду України.
Збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції придбання нерухомого майна сплачується платником податку на бюджетні рахунки місцевих органів Державної казначейської служби України за місцезнаходженням майна за кодом бюджетної класифікації 24140500.
Позивач стверджує, що 01.03.2019 року придбав житло вперше.
Так, відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що надавався позивачем до позову та міститься в матеріалах справи, позивач є власником об`єкту житлової нерухомості житлового будинку АДРЕСА_2 , з господарськими будівлями і спорудами (а.с.16).
При цьому, відомості щодо придбавання позивачем іншого нерухомого майна у матеріалах справи відсутні.
Водночас, судом першої інстанції також було встановлено, що згідно з сформованої 02.09.2020 інформаційної довідки № 222434561 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , останній з 03.09.2009 є власником квартири АДРЕСА_3 ; форма власності - приватна спільна часткова; частка власності 1/3; підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності, 12-37389, 10.08.2009, Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради; дата державної реєстрації 03.09.2009.
Зазначена квартира, як зауважив суд першої інстанції, також є місцем реєстрації позивача, про що на 11 аркуші паспорту КМ731045, виданого ОСОБА_1 10.08.2011 Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, вчинено відповідний запис (а.с. 6).
З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент придбання будинку АДРЕСА_2 , позивач вже був власником нерухомого майна (житла).
В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що вищевказані висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки отримання частини нерухомого майна у порядку приватизації до першого придбання нерухомого майна не відноситься.
Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта, вважає їх цілком обґрунтованими, та звертає увагу що станом на час придбання позивачем нерухомості 01.03.2019 року в Україні відсутній дієвий механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.
Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення термін придбавають житло вперше, що міститься у п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.
Ухвалою Конституційного Суду України №29-у/2000 від 23.03.2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.
За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.
Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.
Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.
З врахуванням викладеного, на переконання колегії суддів, саме на органи ПФУ покладено обов`язок щодо доведення придбання позивачем у даному випадку ОСОБА_1 житла 01.03.2019 року не вперше.
Між тим, в матеріалах відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про придбання ОСОБА_1 01.03.2019 року житла не вперше.
Стосовно тверджень суду першої інстанції, покладених в основу оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд зауважує, що реєстрація ОСОБА_1 іншого нерухомого майна, зокрема квартири АДРЕСА_3 ; форма власності - приватна спільна часткова; частка власності 1/3, на підставісвідоцтва про право власності, 12-37389, 10.08.2009, Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради; дата державної реєстрації 03.09.2009 року означає набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомості, який не вважається придбанням, а є приватизацією житла.
Із врахуванням зазначеного, апеляційний суд також вказує, що «придбання житла» не є юридично визначеним терміном, проте його використання у законодавстві на відміну від більш широкого поняття «набуття права», означає не будь-який спосіб набуття майна, а конкретний – купівля-продаж.
Разом з тим, набуття майна внаслідок приватизації, спадкування, дарування та ін. поняттям «придбання майна» не охоплюється.
А відтак, враховуючи встановлені обставини справи та наведені приписи чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що придбання вперше позивачем житла відбулось саме 01.03.2019 року.
Таким чином, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 відсотка від вартості придбаного нерухомого майна ОСОБА_1 сплачено зайво, за відсутності обов`язку здійснювати такий платіж. А тому кошти в сумі 4344,53 грн. сплачені при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше житла, підлягають поверненню.
Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, при вирішенні цієї справи суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (PincovdandPine v. TheCzechRepublic), Ґаші проти Хорватії (Gashiv. Croatia), Трго проти Хорватії (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу належного урядування, згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.
За наведених обставин, судова колегія знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів приходить до висновку про хибність висновків суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи та постановлення необґрунтованого судового рішення.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та невірно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Частиною 6 ст.139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Матеріалами справи підтверджується понесення позивачем у справі судових витрат зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. за подання позову до адміністративного суду та 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги, які з урахуванням того, що судова колегія дійшла висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню на його користь.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі № 420/3828/20 - скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) щодо ненадання подання на повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, сплаченого ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) при нотаріальному посвідченні 01 березня 2019 року договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 54,3 кв.м.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) подати до відповідного органу Державної казначейської служби України подання за формою згідно з Додатком 1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 р. за № 1650/24182), на повернення помилково зарахованих до Державного бюджету України грошових коштів за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна», сплачених ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) при нотаріальному посвідченні 01 березня 2019 року договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 54,3 кв. м., а саме: 4 344,53 грн. (чотири тисячі триста сорок чотири гривні 53 копійки), що підтверджується квитанцією АТ «УКРБУДІНВЕСТБАНК» № ПН 4515 від 01.03.2019 р., шляхом перерахування помилково зарахованих до Державного бюджету України грошових коштів в сумі 4 344,53 грн. (чотири тисячі триста сорок чотири гривні 53 копійки) на наступний банківський картковий рахунок позивача: НОМЕР_2 (№ НОМЕР_3 ), відкритий у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ КОМЕРЦІЙНОМУ БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (МФО: 305299) на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги у загальній сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 коп. шляхом перерахування зазначених грошових коштів на наступний банківський рахунок позивача: НОМЕР_2 (№ НОМЕР_3 ), відкритий у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ КОМЕРЦІЙНОМУ БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (МФО: 305299) на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.