ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6238/20 Справа № 185/1413/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -
в с т а н о в и л а:

       У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
       Вказувала, що з 09 жовтня 2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час відповідач фактично проживає по АДРЕСА_1 , вона з дітьми проживає разом. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Останній має незадовільний стан здоров`я, є інвалідом 2 групи, однак незалежно від наявності стійкого розладу здоров`я зобов`язаний утримувати дітей. 
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн.80 коп. на користь держави.
       Не погодившись з таким рішенням суду в частині розподілу судових витрат,  ОСОБА_1  звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 840 грн.80 коп. на користь держави та ухвалити в цій частині нове рішення.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи згідно довідки до акту його огляду міжрайонною Павлоградською медико-соціальною експертною комісією №615397 від 24 лютого 2020 року, місцевий суд не міг стягнути витрати по сплаті судового збору з відповідача, який відповідно до закону звільнений від його сплати.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, вона підлягає розгляду в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає, з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Стягуючи з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави, суд першої інстанції виходив з положень ст.141 ЦПК України. 
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, зважаючи на наступне.
       Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. 
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №615397 від 24 січня 2020 року (а.с.20)
       За таких обставин, підстави для стягнення з відповідача судового збору на користь держави у місцевого суду були відсутні, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь держави в розмірі 840 грн.80 коп.
       В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.
       Керуючись ст.ст.374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. скасувати.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.