Ухвала
11 грудня 2020 року
м. Київ
Справа № 536/1604/16-к
Провадження № 51-541 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року щодо нього,
встановив:
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 листопада 2020 року касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 залишена без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам статей 427, 433, 436, 438 КПК України та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків.
У вказаній ухвалі суду касаційної інстанції було наголошено засудженому, зокрема, що його доводи щодо незаконності оскаржуваних судових рішень стосуються порушень ст. 410, 411 КПК України, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК України, не є підставами для скасування судових рішень судом касаційної інстанції. Крім того, засудженим не було наведено в касаційній скарзі конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, які були б підставами для скасування ухвали апеляційного суду.
У межах наданого судом строку, засуджений надіслав до суду касаційної інстанції повторну касаційну скаргу, проте всіх її недоліків не усунув.
Як убачається зі змісту повторної касаційної скарги, засуджений так і не вказав, які саме істотні порушення вимог кримінального процесуального закону чи неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність допущено судами при розгляді кримінального провадження щодо нього, які були б підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, відповідно до положень ст. 438 КПК України. 
При обґрунтуванні незаконності оскаржуваних судових рішень, засуджений повторно наводить доводи що за своїм змістом стосуються неповноти судового розгляду, не погоджується з оцінкою доказів і заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України, не є підставами для скасування судових рішень судом касаційної інстанції.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Крім того засуджений так і не навів у повторній касаційній скарзі конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при розгляді кримінального провадження щодо нього з огляду на положення статей 412, 419 КПК України, у зв`язку з якими ухвала апеляційного суду підлягала б скасуванню.
Крім того в повторній касаційній скарзі відсутнє обґрунтування вимог засудженого щодо скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, з огляду на ст. 415 КПК України через положення ст. 412 КПК України.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Враховуючи відсутність у повторній касаційній скарзі належного обґрунтування вимог засудженого із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень з огляду на положення ст. 438 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність повернення засудженому касаційної скарги.
При цьому, згідно з положеннями ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4  на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 вересня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                     ОСОБА_3