ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 жовтня 2020 року 
м. Харків
справа № 634/1050/19 
провадження № 22-ц/818/4021/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С.,
учасники справи:
позивач - Первомайська місцева прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Сахновщинської селищної ради Сахновщинського району Харківської області,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 13 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Єрьоміної О.В.,
УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Сахновщинської селищної ради безпідставно збережених коштів у розмірі 302 271,72 грн та судові витрати. 

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Сахновщинської селищної ради від 27.07.2011 №244-VI задоволено заяву ОСОБА_1 та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування вищезазначених нежитлових приміщень. Рішенням Сахновщинської селищної ради від 25.09.2013 №1336-VI задоволено заяву ОСОБА_1 та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень, будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови за адресою АДРЕСА_1 площею 0,5928 га. Зазначеним рішенням відповідачу на умовах оренди надано вказану земельну ділянку та зобов`язано укласти договір оренди. Проте відповідач реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не здійснив та договір оренди вищезазначеної земельної ділянки не уклав. ОСОБА_1 не є власником або постійним користувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Таким чином єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. Оскільки ОСОБА_1 з 27.05.2011 фактично використовує земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,5194 га, але орендну плату за таке користування не вносить, з нього підлягає стягненню безпідставно збережена ним орендна плата за період з 07.06.2016 по 07.06.2019 року у розмірі 302271 грн 72 коп. 

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 13 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Сахновщинської селищної ради безпідставно збережені кошти у сумі 282923 грн. 64 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач без укладення договору оренди земельної ділянки, як користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України в межах строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, вважає позов прокурора безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з чим просить відмовити у його задоволенні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було надано жодної оцінки висловленим відповідачем запереченням та поданим доказам того, що інспектор ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при формуванні спірної земельної ділянки безпідставно включили до її площі земельну ділянку площею 520 кв.м., на якій розташовано нерухоме майно уздовж лінії координат поворотних точок 9-13 додатку № 1 до акту обстеження від 07.06.2019, яке до нього не має жодного відношення. В матеріалах справи прокуратура надала докази, які підтверджують приналежність відповідачу лише 5 споруд загальною площею 1244 кв.м., що і відповідає фактичним обставинам. Також не погоджується з розрахунком площі координат 1,15 додатку № 1, яка умовно проходить через будівлю двох власників та фактично на схемі пролягає через приміщення, які не належать відповідачу. Відповідачем не ставився під сумнів законність способу який позивач здійснив самоврядний контролю щодо встановлення розміру спірної земельної ділянки, а зазначався задокументований факт про його недостатність та недостовірність. Недостовірність даних цього акту підтверджується не тільки включенням позивачем до меж спірної земельної ділянки площі землі на якій перебуває майно інших громадян, а й планом-схемою розробленою фізичною особою- підприємцем ОСОБА_4 . З плану - схеми доданої відповідачем в обґрунтування заперечень на позовну заяву можливо встановити, що після перевірки координат поворотних точок визначених ОСОБА_3 , шляхом перенесення їх на місцевості (винесення меж земельної ділянки у натурі), фактично на земельній ділянці розташовані по-іншому з суттєвим зміщенням. При порівняння схем, що були розроблені різними спеціалістами по одних даних, вражаюча невідповідність є в межах лінії координат 15, 1 і 9-13 додатку № 1, та в площі земельної ділянки (5391 кв.м), яка на 197 квадратних метрів більша від площі визначеної а акті обстеження від 07.06.2019 року. Акт обстеження та розрахунок не є рішенням суб`єкту владних повноважень, яке порушу\ права чи інтереси осіб та не може до суду оскаржуватись окремо.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Зазначає, що твердження відповідача про неможливість оскарження дій службових осіб щодо складання акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки не знаходить свого підтвердження в судовій практиці щодо визнання протиправними дії по складанню акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельних ділянок. Дії службових осіб місцевого самоврядування по складанню акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, а не сам акт, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України. Чинним законодавством не передбачено повноважень фізичних та юридичних осіб, які використовують земельну ділянку комунальної форми власності без правовстановлюючих документів на вчинення дій з обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельних ділянок комунальної власності які ними використовуються. Вказаними повноваженнями наділені органи місцевого самоврядування щодо земельних ділянок комунальної власності відповідно до ст. ст. 12, 189 ЗК України в порядку здійснення самоврядного контролю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом установлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 27.05.2011 №930, 932, 934, 936, 938 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.08.2019 нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 9-15).

Рішенням Сахновщинської селищної ради від 27.07.2011 №244-VI задоволено заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування складських приміщень, які розташовані в АДРЕСА_1 , та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлової будівлі складу за рахунок земель житлової та громадської забудови за адресою АДРЕСА_1 , розмір якої згідно земельно-облікових даних становить – 0,6400 га (а.с. 16).

ОСОБА_1 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень, будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови на території Сахновщинської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,5928 га (а.с. 17-24).

Рішенням Сахновщинської селищної ради від 25.09.2013 №1336-VI задоволено заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з обслуговування нежитлових приміщень, будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, які розташовані в АДРЕСА_1 , та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень, будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,5928 га., тобто, саме такою площею, із розміром якої не погоджується відповідач. Вказаним рішенням ОСОБА_1 надано на умовах оренди вказану земельну ділянку та зобов`язано укласти з Сахновщинською селищною радою договір оренди (а.с. 26).

В матеріалах проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 за вищевказаною адресою міститься кадастровий план земельної ділянки із зазначенням кадастрового номера - 6324855100:00:018:0012 (а.с. 22-23).

Водночас, відповідно до інформації відділу у Сахновщинського районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 03.07.2019 №117-119-19 відомості про земельну ділянку кадастровий №6324855100:00:018:0012 в Державному земельному кадастрі не зареєстровано, тобто вона фактично не сформована в розумінні ст.79-1 Земельного кодексу України (а.с. 25).

07.06.2019 старшим інспектором Сахновщинської селищної ради Бондарем В.А. здійснено обстеження земельної ділянки, розташованої за адресою:  АДРЕСА_1 , визначення її меж, площі та конфігурації. Обстеження на місцевості здійснювалося за участі інженера-геодезиста ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста від 05.10.2018 № 013675). Обстеженням на місцевості встановлено, що земельна ділянка по адресу:  АДРЕСА_1 , частково огороджена (з боку земельної ділянки, наданої в оренду ОСОБА_5 ), на земельній ділянці розташовані складські приміщення, самочинно збудоване нерухоме майно, легковий та вантажний автотранспорт, будівельні матеріали та інше майно. Крім того, виявлено елементи демонтованого паркану, що огороджував земельну ділянку по  АДРЕСА_1 . Земельна ділянка за адресою:  АДРЕСА_1 , використовується ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель. Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,5194 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівель. В акті зазначається, що координати точок знімальної основи визначались за допомогою супутникових геодезичних приймачів GPS EPSPak-II зав. № 012012024, 012012025 з прив`язкою до державної геодезичної мережі. Спостереження на точках планових знімальних мереж тимчасового закріплення велися в режимі статики. Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмного забезпечення GIS 6 (а.с.28-43).

Рішенням Сахновщинської селищної ради від 25.09.2013 №1294-VI затверджено розмір орендної плати в смт. Сахновщина, с. Чорнолозка, с. Жовтень, с. Германівка за земельні ділянки, які перебувають у комунальній власності. Так, згідно п.1.1. за користування землями населеного пункту несільськогосподарського призначення, на яких розташовані основні, підсобні, допоміжні будівлі та споруди, адміністративно-побутові будівлі, їх під`їзні шляхи, інженерні мережі, інші споруди, об`єкти комерційного та виробничого призначення по населених пунктах смт. Сахновщина, с. Чорнолозка, с. Жовтень, с. Германівка становить 7% від їх нормативної грошової оцінки (а.с. 55).

З наданого представником відповідача договору № 177/19 щодо виконання кадастрової зйомки земельної ділянки від 19.09.2019 вбачається, що площа землекористування земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень, будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 0, 5391 га (а.с.77-81).

Пропорційно від загальної площі земельної ділянки, яка визначена зовнішніми межами будівель, та площі нежитлових приміщень, що належать на праві власності саме ОСОБА_1 , розмір безпідставно збережених коштів відповідачем з урахуванням нормативної грошової оцінки землі за період з 07.06.2016 по 07.06.2019 року становить 302271 грн 72 коп., а саме:

- за 2016 рік з 07.06.2016 по 31.12.2016 – 55594 грн. 96 коп.;
- за 2017 рік з 01.01.2017 по 31.12.2017 – 84506 грн. 53 коп.;
- за 2018 рік з 01.01.2018 по 31.12.2018 – 104829 грн. 75 коп;
- за 2019 рік з 01.01.2019 по 07.06.2019 – 57340грн. 48 коп.

Розрахунки, надані позивачем, відповідають вимогам закону та не спростовані відповідачем. Із розрахунку безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою площею 0, 5194 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що позивач врахував суму безпідставно збережених коштів шляхом множення вартості нормативно грошової оцінки земель на рік розрахунку, що використовується ОСОБА_1 , з урахуванням днів використання на рік та сплаченого земельного податку.

Враховуючи, що представник відповідача наполягав на застосуванні строку позовної давності, суд з урахуванням вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України стягнув з відповідача розмір недоотриманих доходів за період з 14.08.2016 по 07.06.2019 у розмірі 282923 грн. 64 коп., а саме:

- за 2016 рік з 14.08.2016 по 31.12.2016 – (1487688, 41*7%)/366*140-3587,40 =36246 грн. 88 коп.;
- за 2017 рік з 01.01.2017 по 31.12.2017 – (1261559,77*7%)-3802,65=84506 грн. 53 коп.;
- за 2018 рік з 01.01.2018 по 31.12.2018 – ((1261559,77*7%)*197/365)+(1892339,66*7%*168/365))-3802,65=104829 грн. 75 коп;
- за 2019 рік з 01.01.2019 по 07.06.2019 –(1892339,66*7%)*158/365= 57340грн. 48 коп.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Задовольняючи частково позов та стягуючи зі ОСОБА_1 282923 грн 64 коп. збережених без достатньої правової підстави, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки площею , яка без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг кошти, які б мав сплатити як орендну плату. Тому ці кошти підлягають стягненню на користь власника земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України як безпідставно збережені.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, згідно ст. 124 ЗК України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди землі і його державної реєстрації. 

Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічним чином встановлено перехід права користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на будівлі або споруди, унормовують положення статті 377 ЦК України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, й шляхом відшкодування заподіяних збитків, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

Із положень ст. 206 ЗК України слідує, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно п .п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. 

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди (ст. 288 ПК України) .

Під час судового розгляду встановлено, що набувши право власності на об`єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, ОСОБА_1 належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою. Площа земельної ділянки, яка фактично використовується ОСОБА_1 , відповідно до її меж становить 0, 5194 га. В листі від 27.11.2013 ОСОБА_1 повідомляв Сахновщинську селищну раду про незгоду з розміром орендної плати, у зв`язку з чим просив її зменшити, а у випадку незадоволення його звернення повідомляв, що буде вимушений відмовитись від отримання у користування земельної ділянки площею 0,5928 (а.с. 67).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань (кондикційні зобов`язання) породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи.

За змістом указаних норм права відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року (справа №629/4628/16-ц) і постанові від 13 лютого 2019 року (справа №320/5877/17), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що підлягає захисту згідно з практикою Європейського суду з прав людини. 

Висновки суду зроблені на підставі доказів, що містяться у матеріалах справи. А саме, при визначенні суми, що підлягає стягненню, суд правильно взяв до уваги дані акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації спірної земельної ділянки від 07 червня 2019 року та вирахував суму, що підлягає стягненню, шляхом множення вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель смт Сахновщина Сахновщинської сільської ради Сахновщинського району Харківської області станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, що використовується ОСОБА_1 , а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку із врахуванням сплачених відповідачем сум земельного податку. 

Не є обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо не встановлення судом належним чином розміру земельної ділянки, який фактично використовує відповідач, та невідповідності відомостей зазначених в акті обстеження від 07 червня 2019 року дійсним обставинам у справі. 

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що акт обстеження від 07.06.2019 складений за участю сертифікованого інженера-геодезиста ОСОБА_3 , відомості про якого містяться у Державному реєстрі сертифікованих інженерів-геодезистів ( кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста від 05.10.2018 № 013675). Координати точок знімальної основи визначались за допомогою супутникових геодезичних приймачів PS EPSPak-II зав. № 012012024, 012012025 зареєстровано у Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру за № 1222,1223. Геодизичне обладнання пройшло перевірку у відповідності з вимогами ГКІНП 17-198-85 та має свідоцтво про перевірку засобів вимірювальної техніки № 8627 чинне до 05.11. 2019 року, видане ННЦ «Інститут метрології». Під час обстеження було встановлено факт наявності самочинного будівництва на земельній ділянці, яка фактично використовується відповідачем , стосовно якої відповідач мав намір оформити договірні правовідносини та враховано межі земельної ділянки з користувачем ОСОБА_5 , в тому числі в межах ліній координат 1, 15 додатку № 1.

В той же час, в обґрунтування заперечень позовної заяви щодо недостовірності відомостей зазначених в акту обстеженні від 07 червня 2019 року, ОСОБА_1 надано план меж земельної ділянки виготовленої ФОП ОСОБА_6 на підставі договору № 177/19 щодо виконання кадастрової зйомки земельної ділянки від 19 вересня 2019 року.

Згідно умов договору № 177/19 ФОП ОСОБА_4 виконано роботи щодо кадастрової зйомки земельної ділянки необхідної для обслуговування нежитлових приміщень, а не з приводу визначення фактичного розміру використання земель комунальної форми власності без правовстановлюючих документів, що входить до предмету доказування по зазначеній справі. 

Крім того, договір № 177/19 та план меж земельної ділянки не містить відомостей за допомогою яких саме приладів інженером -геодезистом ОСОБА_7 визначались координати точок знімальної основи, а долучення до відзиву на позовну заяву копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки не є безспірним доказом використання відповідної техніки під час виконання відповідних робот.

Розмір земельної ділянки який встановлено ФОП ОСОБА_4 , становить 0,5391 га, в той час як розмір фактичного користування встановлений сертифікованим інженером - геодезістом ОСОБА_3 - 0,5194 га. 

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що суд повно та всебічно встановив обставини у справі, дав належну доказам, що містяться у матеріалах справи та дійшов вірного висновку про визначення розміру фактичного користування земельною ділянкою – 0,5194 га та часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову не спростовують та не надають підстав для зміни чи скасування судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 13 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 7 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                                        О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                С.С. Кругова 

                                                                               О.В. Маміна