ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/8499/20                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  10 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                              Кучми А.Ю., 
суддів                                                  Безименної Н.В., Бєлової Л.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби безпеки України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника першого відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» старшого лейтенанта Гончар Тетяни Олегівни, Служби безпеки України про визнання протиправними дій та скасування рішень,-
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо складання довідки про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду щодо громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 та скасувати довідку про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 ;
-          визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо прийняття постанови від 10.08.2020 та скасувати постанову від 10.08.2020 Служби безпеки України про заборону в`їзду громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 ;
-          визнати протиправними дії начальника першого відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» старшого лейтенанта Гончар Тетяни Олегівни та скасувати рішення начальника першого відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» старшого лейтенанта Гончар Тетяни Олегівни про відмову у перетині державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 .
22 вересня 2020 року представник позивача Тарасов Сергій Олексійович подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить:
-          зупинити дію постанови від 10.08.2020 Служби безпеки України про заборону в`їзду громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 ;
-          зупинити дію рішення від 18.08.2020 про відмову в перетині державного кордону України іноземцю ОСОБА_1 , громадянину Ізраїлю, ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятого начальником першого відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» старшим лейтенантом Гончар Тетяною Олегівною;
-          заборонити Службі безпеки України та Адміністрації Державної прикордонної служби України та її територіальним органам приймати рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , на час розгляду адміністративної справи №320/8499/20.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Зупинено дію постанови від 10.08.2020 Служби безпеки України про заборону в`їзду громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Зупинено дію рішення від 18.08.2020 про відмову в перетині державного кордону України іноземцю ОСОБА_1 , громадянину Ізраїлю, ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятого начальником першого відділення інспекторів прикордонної служби «Бориспіль-2» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» старшим лейтенантом Гончар Тетяною Олегівною - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. У задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваних рішень є співмірними із заявленими позивачем вимогами, не спричиняють негативних наслідків для інших осіб, не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані виключно на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі. При цьому, обрання такого способу забезпечення позову є логічним, а не вжиття таких заходів призведе до істотного ускладнення в поновленні порушених прав та інтересів заявника, у разі задоволення позову, а також потенційно виникнуть підстави для необґрунтованого втручання в конвенційні права заявника, гарантовані Конвенцією про захист людини та основоположних свобод.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що з поданої позивачем заяви та рішення суду першої інстанції не вбачаєтеся жодних підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню.
Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в обґрунтування заяви про забезпечення адміністративного позову позивачем зазначено, що зазначений ним спосіб забезпечення позову забезпечить можливість ефективного захисту прав та інтересів позивача.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Положеннями ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини першої та частиною другою статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Відтак, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії індивідуального акта.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначив, що оскаржувані рішення мають очевидні ознаки протиправності, а тому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, оскільки дія оскаржуваних рішень позбавляє можливості позивача скористатись процесуальними правами учасника судового процесу, та справедливо, неупереджено та своєчасно вирішити судом спір.
Також, представник позивача зауважив, що через заборону в`їзду в Україну позивач не може прибути на допит за викликом слідчого Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні №62020100000000911, яке повинно відбутись 30.09.2020, у зв`язку із чим істотно порушуються його права.
Колегією суддів встановлено, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність дій відповідача чи протиправність оскаржуваних рішень, яка може бути встановлена лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.
Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.
У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності дій та рішень відповідача, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.
Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
При цьому, необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 травня 2020 року у справі №826/16269/17 зазначив наступне: «…В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам».
Отже, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також, вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 16 березня 2020 року у справі №640/4769/19 зазначено наступне: «… заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії».
Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, зокрема, зазначено, що судам необхідно враховувати, що, згідно з частинами третьою та четвертою  статті 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Також, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи містять доказів на підтвердження надання правничої (правової) допомоги позивачу та наявності повноважень у Тарасова С.О. бути представником позивача, зокрема, у Київському окружному адміністративному суді з питань захисту прав та законних інтересів. Тобто, якщо фізична особа в силу певних обставин (в даному випадку неможливості в`їзду на територію України) не може бути особисто присутня на судовому засіданні, її права на захист реалізуються через представника у суді.
При цьому, позивач не позбавлений права подавати відповідні пояснення з приводу тих чи інших обставин справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Служби безпеки України задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року - скасувати, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 10.12.2020.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 
                                                                                                                          Н.В. Безименна
                                                                                                              Л.В. Бєлова