ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2020 року	Львів	Справа № 380/2508/20 пров. № А/857/13236/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Улицького В.З., Шавель Р.М.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі №380/2508/20 за адміністративним позовом Офісу великих платників податків ДПС до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна (головуючий суддя першої інстанції – Москаль Р.М., місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – 05.10.2020р.),-
В С Т А Н О В И В:
Офіс великих платників податків ДПС звернулося до суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід», накладеного рішенням Офісу великих платників податків ДПС від 12.03.2020. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що платник податків 11.03.2020 відмовив у допуску ревізорів до проведення документальної планової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення. Керівник контролюючого органу 12.03.2020 прийняв рішення про адміністративний арешт майна ТзОВ «Галичина-Захід», цей позов є зверненням про підтвердження обґрунтованості згаданого рішення про адміністративний арешт майна платника податків.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 в позові відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна  скарга, в якій зазначає, що не погоджуються із рішенням суду першої інстанції, вважає, що при прийнятті рішення по справі судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та не об`єктивно. Зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що наказ Офіс великих платників податків ДПС від 24.02.2020 року №284 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Галичина-Захід» відповідає вимогам про призначення планової документальної перевірки, оскільки в тексті наказу відображено мету, вид перевірки, підстави для проведення перевірки, дата початку та тривалість перевірки. Згідно з вимогами п.94.1 ст.94 ПКУ, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначеним законом. Однією з обставин, яка є підставою для застосування адміністративного арешту майна згідно із приписами п.п. 94.2.3 п.94.2 ст. 94 ПКУ, є відмова платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Відповідно до п.п. 94.2.3 п.94.2 ст. 94 ПКУ, начальником Львівського управління Офіс великих платників податків ДПС до ТзОВ «Галичина-Захід» за відмову платника податків віл проведення документальної планової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу, було застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків та прийнято рішення від 12.03.2020 року про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків. Крім того, позиція відповідача із посиланням на положення п. 97.10 ст. 94 ПКУ щодо спливу 96 год., протягом яких обґрунтованість рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 12.03.2020 року має бути перевірена судом, Офіс великих платників податків ДПС вважає хибними з огляду на те, що провадження у справі здійснюється за позовом контролюючого органу за загальною процедурою.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що відповідно до оприлюдненого 24.09.2019 на сайті ДПС України Плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2020 рік (https://tax.gov.ua/diyalnist-/plani-ta-zviti-roboti-/plani-ta-zviti-roboti/407986.html) на березень 2020 року заплановано перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина-Захід» (ідентифікаційний код 30124457). 
24.02.2020 Офіс великих платників податків ДПС прийняв наказ №284 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Галичина-Захід», відповідно до котрого документальна планова виїзна перевірка повинна розпочатися з 11.03.2020, тривалістю 30 робочих днів. Правовою підставою прийняття цього наказу зазначено пп. 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, п. 77.4 статті 77, п. 82.1 статті 82 Податкового кодексу України. 
Контролюючий орган 25.02.2020 скерував ТзОВ «Галичина-Захід» повідомлення №8201/10/28-10-52-16/4 від 25.02.2020 про проведення з 11.03.2020 документальної планової виїзної перевірки. 
26.02.2020 ТзОВ «Галичина-Захід» звернулося до окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними дій щодо включення товариства до Плану-графіка проведення документальних планових перевірок платника податків на 2020 рік та зобов`язання Офіс великих платників податків ДПС виключити ТзОВ «Галичина-Захід» з Плану-графіка проведення документальних планових перевірок платника податків на 2020 рік. Ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва 02.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження за цієї позовною заявою, справа №640/4547/20 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/87955721). 
11.03.2020 ТЗОВ «Галичина-Захід» подало заяву від 10.03.2020 про збільшення позовних вимог у справі №640/4547/20, просить визнати протиправним та скасувати наказ  Офісу великих платників податків ДПС «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Галичина-Захід» №284 від 24.02.2020.
На підставі наказу №284 від 24.02.2020 та направлень №№59, 60, 61, 62 від 11.03.2020, посадові особи контролюючого органу з метою проведення перевірки здійснили 11.03.2020 вихід за юридичною/фактичною адресою ТзОВ «Галичина-Захід». Ревізори ознайомили генерального директора ТзОВ «Галичина-Захід» ОСОБА_1 із направленнями на перевірку, службовими посвідченнями ревізорів. 
Генеральний директор ТзОВ «Галичина-Захід» та фінансовий директор ОСОБА_2 не допустили працівників Офісу великих платників податків ДПС до проведення перевірки з мотивів відсутності підстав для включення підприємства до плану-графіка перевірок на 2020 рік. Ревізори склали акт №22/28-10-52-12/30124457 від 11.03.2020 про відмову в допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки, платник податків подав пояснення №59 від 11.03.2020 щодо причин недопуску до податкової перевірки.
У зв`язку з відмовою платника податків у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки, - заступник начальника управління - начальник відділу податкового моніторингу Львівського управління Офісу ВПП ДПС звернувся до начальника Львівського управління Офісу із зверненням застосувати умовний адміністративний арешт майна ТзОВ «Галичина-Захід» (код ЄДРПОУ 30124457). 
Начальник Львівського управління Офісу 12.03.2020 прийняв рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ТЗОВ «Галичина-Захід» (код ЄДРПОУ 30124457), що перебуває за адресою: Львівська область, Стрийський район, село Кавське, вул. Стрийська, буд. 1. 
12.03.2020 Офіс великих платників податків ДПС в порядку пункту 2 частини першої статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТзОВ «Галичина-Захід».
Львівський окружний адміністративний суд 13.03.2020 прийняв ухвалу у справі №380/2059/20, відповідно до якої закрив провадження за заявою Офісу великих платників податків ДПС до ТзОВ «Галичина – Захід» про підтвердження обґрунтування адміністративного арешту майна платника податків з огляду на наявність між сторонами спору про право (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/88203437).
25.03.2020 Офіс великих платників податків ДПС здав на пошту конверт з цим позовом, поданим в порядку загального позовного провадження.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що позов про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТЗОВ «Галичина-Захід», застосованого на підставі рішення від 12.03.2020, заявлено 25.03.2020 - після припинення застосованого 12.03.2020 адміністративного арешту.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу (підпункт 20.1.33. п. 20.1. статті 20 ПК України); проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (підпункт 20.1.4. п. 20.1. статті 20 ПК України).
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Порядок проведення документальних планових перевірок регламентовано статтею 77 ПК України.
Згідно з пунктом 77.1, 77.2 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 77.6. статті 77 ПК України). 
Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначено в статті 81 ПК України.
Відповідно до пункту 81.2. статті 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Відповідно до пункту 94.1. статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом. 
Арешт майна, згідно з підпункту 94.2.3. пункту 94.2. статті 94 ПК України, може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Пунктом 94.5. статті 94 ПК України визначено, що арешт майна може бути повним або умовним.
Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення. 
Згідно з пунктом 94.6. статті 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. 
Згідно з пунктом 94.10. статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Цей строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном. Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.
Відповідно до приписів підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 ПК України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.
Особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів врегульовано статтею 283 КАС України, відповідно до якої провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків (пункт 2 частини першої статті 283 КАС України).
Згідно з частиною сьомою статті 283 КАС України у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає рішення по суті заявлених вимог не пізніше 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду.
Частина п`ята статті 283 КАС України визначає, що орган доходів і зборів має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку, якщо суд відмовив у відкритті провадження за його заявою.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду. 
При прийнятті цього рішення суд  першої інстанції вказав, що практика касаційного суду з питань застосування п. 94.10 та пп. 94.19.1 статті 94 ПК України в період 2018-2020 років була неоднозначною: 
- позивач покликається на постанови Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №820/5122/18, від 12.04.2019 у справі №820/2564/17, відповідно до яких сплив встановленого пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України 96-годинного строку, протягом якого обґрунтованість рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків має бути перевірена судом, не є підставою для висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в задоволенні позову, якщо провадження у судовій справі здійснюється за позовом податкового органу за загальною процедурою (тобто в порядку загального позовного провадження, а не в порядку статті 283 КАС України);
- відповідач повідомив суд, що ці посилання позивача не заслуговують на увагу, оскільки суперечать висновкам касаційного суду, що висловлені в численних судових рішеннях Верховного Суду в цій категорії спорів, як-от постановах від 08.08.2018 у справі №820/3059/17, від 14.03.2019 у справі №806/2398/16, від 27.08.2019 у справі №520/9858/18, від 27.08.2019 №520/9866/18, від 27.08.2019 у справі №520/11050//18, від 18.11.2019 №140/2485/18, в яких касаційний суд вказав таке: в ситуації, коли станом на дату подання контролюючим органом адміністративного позову про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту вже минуло 96 годин (встановлених законом для перевірки обґрунтованості цього рішення керівника контролюючого органу судом) з часу його застосування, відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт вже є припиненим, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення;
- пошук в ЄДРСР вказує на те, що застосований в перелічених позивачем рішеннях Верховного Суду підхід застосовується касаційним судом і в 2020 році. Так, в постанові від 24.04.2020 у справі №805/4974/18 (фактичні обставини спору є аналогічними до встановлених судом у цій справі) касаційний суд висловив такі висновки щодо застосування норм статті 94 ПК України:
«[…] Згідно пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом. Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті (пункт 94.3 статті 94 ПК України). Пунктом 94.2 статті 94 ПК України передбачено підстави для застосування адміністративного арешту майна, серед яких, зокрема, є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу. Відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).
За правилами пункту 94.19.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт припиняється у разі відсутності протягом вказаного строку рішення суду про визнання арешту обґрунтованим. У разі якщо майно платника податків звільняється з-під адміністративного арешту у випадку, визначеному, зокрема, пунктом 94.19.1, повторне накладення адміністративного арешту з підстав накладення першого арешту не дозволяється (пункт 94.21 статті Кодексу).
Статтею 283 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) передбачено право звернення податкових органів до суду із заявою щодо, зокрема, підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі (частина друга статті 283 КАС України). Згідно з частиною п`ятою вказаної статті КАС України відмова у відкритті провадження за заявою унеможливлює повторне звернення заявника з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку. 
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для такого висновку. Так, за наявності відповідних умов, визначених у пункті 94.2 статті 94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого має бути перевірена судом в обов`язковому порядку протягом 96 годин. Відсутність протягом вказаного строку відповідного рішення суду про визнання арешту обґрунтованим зумовлює звільнення з-під адміністративного арешту майна платника податків та унеможливлює його повторне накладення з тих саме підстав.
Отже вимоги про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, заявлені поза межами 96-годинного строку, не є такими, що можуть бути задоволеними, адже, у цьому випадку, відсутні відповідні обставини, з якими положення статті 94 ПК України пов`язують можливість забезпечення виконання платником податків його обов`язків.
За встановлених у даній справі обставин звернення ГУ ДФС до суду із позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Товариства, накладеного рішенням заступника начальника контролюючого органу від 10 травня 2018 року №19914/10/05-99-14-06, лише 16 червня 2018 року, тобто після спливу строку у 96 годин, протягом якого судом має бути перевірена обґрунтованість цього рішення, та припинення застосованого ним адміністративного арешту в силу вимог пункту 94.19.1 статті 94 ПК України, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ГУ ДФС.
Обставини ж звернення позивача до суду в порядку статті 283 КАС України із заявою щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків у строк, встановлений пунктом 94.10 статті 94 ПК України, та відмова у відкритті провадження у такій справі, на які посилається ГУ ДФС як на підставу для звернення до суду із даним позовом, не спростовують висновку апеляційного суду, оскільки не змінюють порядку застосування адміністративного арешту майна, дотримання якого є передумовою для забезпечення виконання платником податків його обов`язків.”.
Колегія суддів апеляційного судку вважає вірними правильними та обґрунтованими  висновки суду першої інстанції щодо застосування принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), як це передбачено частиною другою статті 6 КАС України. Релевантною до обставин цієї справи є практика розгляду скарг на порушення державою прав, гарантованих статтею 1 Першого Протоколу до ЄКПЛ, оскільки накладення адміністративного арешту на майно особи є втручанням в право мирно володіти своїм майном, - тому таке втручання повинно бути виправданим та ґрунтуватися на законі. 
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 12.03.2020 о 09:40. начальник Львівського управління Офісу ВПП ДПС прийняв рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, відповідно до якого вирішив застосувати умовний адміністративний арешт майна ТЗОВ «Галичина-Захід» (код ЄДРПОУ 30124457), що перебуває за адресою: Львівська область, Стрийський район,  село Кавське, вул. Стрийська, буд. 1. 
14 та 15 березня 2020 року були вихідними днями (субота, неділя), тому обчислений відповідно до положень пункту 94.10. статті 94 ПК України 96-годинний строк на підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту сплив 18.03.2020 о 09:40. Відповідно до пп. 94.19.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна ТЗОВ «Галичина-Захід» припинений з 09:41 18.03.2020. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки позов про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТЗОВ «Галичина-Захід», застосованого на підставі рішення від 12.03.2020, заявлено 25.03.2020 - після припинення застосованого 12.03.2020 адміністративного арешту – позовні вимоги Офісу великих платників податків ДПС є безпідставними та не підлягають до задоволення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі №380/2508/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель 	
Повне судове рішення складено 28.12.2020р.