ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 809/1634/16
адміністративне провадження № К/9901/40468/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від                                20 квітня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Макарик В.Я., судді - Большакова О.О., Глушко І.В.)
у справі №876/940/17 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, платник) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - контролюючий орган, ГУ ДФС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має пільги зі сплати земельного податку згідно з рішенням Рогатинської міської ради від                              11 серпня 2016 року за №346, а тому оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від                       20 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення за №21883-05 від 30.06.2016 прийняте Рогатинським відділенням Калуської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб, на загальну суму 1   002,48 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має пільги зі сплати земельного податку згідно з рішенням 14 сесії Рогатинської міської ради 7 скликання від 11 серпня 2016 року №346 «Про встановлення пільг земельного податку для фізичних осіб 2016 року», яким з 01 січня 2016 року встановлено пільгу по сплаті земельного податку для фізичних осіб громадян в розмірі 100% для присадибної земельної ділянки не більше 0,10 гектарів відповідно до нормативно-грошової оцінки земельної ділянки на 2016-2017 роки. 

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від                                    20 квітня 2017 року апеляційну скаргу задоволено, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено. 

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції зазначив про безпідставність посилань суду першої інстанції на рішення 14 сесії Рогатинської міської ради 7 скликання від 11 серпня 2016 року №346 «Про встановлення пільг земельного податку для фізичних осіб 2016 року», як на підставу отримання позивачем пільги зі сплати земельного податку, оскільки вказане рішення прийнято міською радою після 15 липня 2016 року, а тому в силу приписів пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4, пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України може застосовуватися не раніше 2017 року.

Не погодившись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанції позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення контролюючого органу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.

Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2016 року відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення за №21883-05, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 1 002,48 грн.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення - рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністартивного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, що діяла до 15.12.2015) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами статті 242 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2015).

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам не відповідає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 п. 14 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

Згідно з пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Статтею 270 ПК України встановлено, що об`єкти оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (ст. 273 ПК України).

Згідно з ст. 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Відповідно до п. 284.1, 284.2 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам.

Якщо право на пільгу у платника виникає протягом року, то він звільняється від сплати податку починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому виникло це право. У разі втрати права на пільгу протягом року податок сплачується починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому втрачено це право.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням 14 сесії Рогатинської міської ради 7 скликання від 11 серпня 2016 року №346 «Про встановлення пільг земельного податку для фізичних осіб 2016 року» з 01 січня 2016 року встановлено пільгу по сплаті земельного податку для фізичних осіб громадян в розмірі 100% для присадибної земельної ділянки не більше 0,10 гектарів відповідно до нормативно-грошової оцінки земельної ділянки на 2016-2017 роки.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідача з огляду на те, що позивач звільнений від сплати земельного податку на підставі рішення 14 сесії Рогатинської міської ради 7 скликання від 11 серпня 2016 року №346.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що в силу приписів пп. 4.1.9 п. 4.1. ст. 4, пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення 14 сесії Рогатинської міської ради 7 скликання від 11 серпня 2016 року №346 може застосовуватися не раніше 2017 року.

Верховний Суд вважає зазначені висновки судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки судами попередніх інстанцій під час розгляду справи залишено поза увагою та не встановлено взагалі чи є позивач платником земельного податку у розумінні ПК України. Не з`ясовано на підставі яких даних контролюючим органом був здійснений розрахунок визначеного позивачу оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням грошового зобов`язання, чи використовувалися під час здійснення розрахунку дані державного земельного кадастру, як того вимагає податкове законодавство, не встановлено за який саме період позивачу нараховано відповідне грошове зобов`язання та чи були враховані контролюючим органом положення п. 284.2 ст 284 ПК України під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та визначення позивачу суми горошового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік. 

За таких обставин колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків, не забезпечили повного і всебічно з`ясування обставин в адміністративній справі, не вжили визначених законом заходів, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною першою статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно відповідно до положень частини четвертої статті 9 КАС України вжити визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень, тощо.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановили при цьому фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року - скасувати.

Справу №809/1634/16 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова