П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 946/153/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бальжик О.І.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді – доповідача 	Кравця О.О.	
судді –	Домусчі С. Д.	
судді –  за участю секретаря	Коваля М.П. Юрчак М.Р. 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення  Ізмаїльського міськрайонного суду  Одеської області  від 26 лютого 2020 року по справі № 946/153/20 прийнятого у  відкритому судовому засіданні у складі судді Бальжик О.І. за адміністративним  позовом ОСОБА_1 до Відділу з організації несення служби в м.Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП, поліцейського Відділу з організації несення служби в м.Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП капрала поліції Яманди Володимира Сергійовича, та Державної казначейської служби України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

13.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського Відділу з організації несення служби в м.Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП капрала поліції Яманди В.С., Державної казначейської служби України та із врахуванням зміни позовних вимог (заява від 27.01.2020 року ), просив скасувати постанову серії ЕАК №1949068 від 07.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення за ч.1   ст.122 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закрити провадження у справі. 
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду  Одеської області  від 26 лютого 2020 року позов   ОСОБА_2 до Відділу з організації несення служби в м.Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі   був задоволений.
Постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК№1949068 від 07.01.2020 року, винесена поліцейським Відділу з організації несення служби в м.Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП капралом поліції Яманди Володимиром Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1   ст.122 КУпАП,   скасована.
Провадження по справі у відношенні ОСОБА_1 , - закрито на підставі п.1   ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1   ст.122 КУпАП.
У задоволенні позову       ОСОБА_1 до поліцейського Відділу з організації несення служби в м.Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП капрала поліції Яманди Володимира Сергійовича та Державної казначейської служби України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору   Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - відмовлено.

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ  УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду  Одеської області  від 26 лютого 2020 року, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просило його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що на фото № 1 транспортний засіб ГАЗ 31029, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого перетнув дорожню розмітку 1.3, тим саме порушив п. 8.5 ПДР (даний фото файл здійснений з відеозапису « 20200108083314000391»). На фото видно номер портативного відео реєстратора, а саме № ZM0480, дату та час події.
Також на відео записі « 20200108083019000388» з 01 хв. 30 сек. по 01 хв. 39 сек. видно як водій пред`являє свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, після чого чутно як працівник поліції в голос читає з нього (реєстраційного документу) номерний знак, а саме НОМЕР_1 .
Крім того, до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1949068 поліцейським ОСОБА_3 в графі № 9 «До постанови додається» зазначено: «ZM0480», тобто відеозапис з портативного відео реєстратора.
Аналіз усіх наявних в справі доказів, в тому числі відеофіксації, з урахуванням дати та часу зафіксованої на відеозаписі, яка співпадає з зазначеною датою та часом в постанові, дає підстави стверджувати, що гр. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ГАЗ 31029, номерний знак НОМЕР_1 , здійснює перетин дорожньої розмітки 1.3, тим саме порушує п. 8.5 ПДР.
Подані стороною відповідача відеозаписи відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, ст.ст. 72,73,74,75,76 КАС відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом є достовірними та достатніми для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.09.2020 року.  
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року розгляд справи був призначений у режимі відеоконференція  на 07.09.2020 року. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня  2020 року розгляд справи був призначений у режимі відеоконференція  на 11.11.2020 року о 14.30 год. 
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України. 
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав: 

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено ,що  07.01.2020 року поліцейським Відділу з організації несення служби в м.Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП капралом поліції Яманди В.С. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1   ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень (а.с.8).
07.01.2020 року о 20 год. 44 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ-31029» реєстраційний номер НОМЕР_1 по проспекту Мира, 22 в м. Ізмаїлі Одеської області, не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.3 (подвійна суцільна лінія) та здійснив її перетин, чим порушив п.8.5.1   ПДР   (а.с.8).
На підтвердження факту перетину позивачем подвійної суцільної лінії відповідачем надано відеозаписи з нагрудної камери Zm0480, яка співпадає з технічним засобом, зазначеним у постанові про накладення адміністративного стягнення, а також відеофайл DKKA 0529, номер якого не співпадає з номером відео файлу, зазначеного кульковою ручкою в якості додатку до оскаржуваної постанови (РЕП 4778) (а.с.8).
Як вбачається із відеозапису із пристрою DKKA 0529, дослідженого у судовому засіданні, схожий на автомобіль позивача дійсно перетнув дорожню розмітку 1.3 (подвійна суцільна лінія). При цьому, ідентифікувати марку автомобіля та державний реєстраційний номерний знак не виявилося можливим.
Згідно відеозаписів з нагрудної камери Zm0480 відбувається розгляд справи та винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ та ОЦІНКА СУДУ:

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення( надалі – КУпАП)перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 1 ст. 222 КУпАП ,органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 Кодексу.
Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.
Частинами 4 та 5 названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне   правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для   правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 268 КУАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати   докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою   адвоката,   іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням   юридичної особи,   виступати рідною мовою і користуватися послугами   перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про   адміністративне правопорушення   розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст.276 КУпАП справа про   адміністративне правопорушення   розглядається за місцем його вчинення.
Відповідно до ст. 277 КУпАП ,справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Справи про адміністративні правопорушення, передбачені   статтею 422, частиною першою   статті 44,   статтями 441,   1061,   1062,   162, 17210   - 17220,   173,   1731,   1732,   178,185, частиною першою   статті 1853,   статтями 1857,   18510,   18822,   203   -   2061, розглядаються протягом доби,   статтями 146,   160,   1851,   2127   -   21220   - у триденний строк,   статтями 461,   51,   1669,   176   і   18834   - у п`ятиденний строк,   статтями 101   -   103 цього Кодексу   - у семиденний строк.
Законами України може бути передбачено й інші строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 279 КУпАП  розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується   протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються   докази   і вирішуються клопотання.
Відповідно до   ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення мають враховуватися характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Згідно ст.393 КУпАП , орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 
3) скасовує постанову і закриває справу; 
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 
Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи). 
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію»  для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, затверджені   Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р.(далі –ПДР)   учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Згідно із п. 8.5.1. горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Пункт 1. Горизонтальна розмітка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.
Пунктом 1.9 ПДР  встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п. 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р.( далі - Інструкція № 1395), поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі – Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції  , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року  ).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

(1)          Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у   статті 2 КАС України   (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Апеляційний суд звертає увагу, що як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення та щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис. 
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу, що  приписами ч.3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанови серії ЕАК№1949068 від 07.01.2020 року п. 9 до постанови додається Zm0480 та РЕП 4778.
Наданим відеозаписом DKKA 0529 зафіксовано факт правопорушення водієм автомобіля «ГАЗ-31029» реєстраційний номер НОМЕР_1 порушення п.8.5.1 ПДР, однак не співпадає з номером відеозапису, зазначеним в оскаржуваній постанові (РЕП 4778).
Відеозапис нагрудної камери Zm0480 не містить інформації щодо скоєння правопорушення водієм.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, зокрема статті 74 КАС України, номер з наданого відеозапису та постанови про накладення адміністративного стягнення не співпадає, а тому  не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення та не береться судом до уваги як доказ, одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного суду від  11 грудня 2019 року по справі №761/41786/16-а.
Відповідно до приписів   ст.72 КАС України   доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини ,на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апеляційний суд вважає, що відповідачем недоведено законність та обґрунтованість винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення серії ЕАК№1949068 від 07.01.2020 року за ч.1   ст.122 КУпАП, та  законність дій щодо її складення. 
Відповідачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та  достатніх  доказів щодо скоєння  правопорушення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
А тому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника та вважає їх безпідставними, не обґрунтованими та такими, що суперечить чинному законодавству. 
Таким чином, враховуючи принципом верховенства права, презумпцію правомірності дій фізичної особи ,правову позицію Верховного Суду, практику ЄСПЛ, апеляційний суд  погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування постанови , серії ЕАК№1949068 від 07.01.2020 року за ч.1   ст.122 КУпАП про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1   ст. 122 КУпАП та вважає , що органи та службові  особи поліції , які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

(2)          Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.
Апеляційний суд  доходить висновку про  відсутність  підстав для зміни чи скасування рішення суду 1-ої інстанції та задоволення апеляційної скарги , а також , що не підлягають стягненню чи перерозподілу судові витрати понесені , у зв`язку із прийняттям судового рішення судом апеляційної інстанції. 
Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених   статями 273-277,   282-286   цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст. 3, 6, 7,139,242, 271,272, 286,308, 309,  310,ст.315, 316, 321,322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції  – залишити без задоволення , рішення Ізмаїльського міськрайонного суду  Одеської області  від 26 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття  та оскарженню у касаційному порядку не підлягає .
Повне рішення складене та підписане 11.11.2020 року

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.    Домусчі С.Д.