РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року
м. Рівне
Справа № 570/2523/15-ц 
Провадження № 22-ц/4815/325/20
Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Остапчук Л.В.
Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області
Дата ухвалення повного тексту рішення 12 липня 2019 року 
Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,
секретар судового засідання: Шептицька С.С.,
за участю сторін та їх представників

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Курись О.П. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз", треті особи без самостійних вимог : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, 

В С Т А Н О В И В :
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду та просить зобов`язати ОСОБА_5 усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , шляхом демонтування газопроводу, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (далі ПАТ "Рівнегаз") припинити подачу природного газу та забезпечити заходи безпеки на час проведення робіт з демонтажу газопроводу, який проходить через її земельну ділянку до житлового будинку ОСОБА_5 , розташованого по АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_5 , на її користь судові витрати по сплаті, зокрема сплачений судовий збір в сумі 243,60 гривень.
Позов мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 квітня 2015 року, вона є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,249 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 36879480 від 28 квітня 2015 року. Бажаючи здійснити будівництво житлового будинку на цій земельній ділянці, виникла необхідність її виділення та встановлення на місцевості меж даної земельної ділянки. Після встановлення межових знаків працівниками землевпорядної організації "Західземпроект" виявилося, що в порушення земельного законодавства через належну їй земельну ділянку відповідачкою ОСОБА_5 , земельна ділянка якої є суміжною земельній ділянці позивачки, було прокладено газову трубу середнього тиску до будинку ОСОБА_5 без згоди на те її, позивачки, та попереднього власника даної земельної ділянки - ОСОБА_6 . Такі неправомірні дії відповідачки ОСОБА_5 позбавляють її можливості використовувати земельну ділянку за призначенням, що призводить до порушення її прав, мирне врегулювання спору бажаного результату не дало, тому вона вимушена звертатися з позовом до суду.
В процесі розгляду справи від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої, вона просить зобов`язати ОСОБА_5 усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , шляхом демонтування вигрібної каналізаційної ями, яка побудована на земельній ділянці та приведення її у відповідний стан, оскільки згідно п.3.26 ДБН-92 визначено, що очисні споруди, каналізації повинні знаходитись на відстані не ближче 15 м від вікон жилих будинків, в тому числі і сусідських вікон. 

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02 липня 2019 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз", треті особи без самостійних вимог : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Курись О.П.не погоджується з ухваленим рішенням, вважає його незаконним та не обґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.
Вказує, що Топографічним планом земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, наявного в матеріалах справи, підтверджено не лише фактичне місце розташування газопроводу та септика, які порушують право позивачки на вільне та безперешкодне користування земельною ділянкою, а те, що вказані в ньому відомості підтверджені ПАТ "Рівнегаз".
Також відповідно до Плану земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що наданий ОСОБА_5 червоними суцільними лініями позначено межі земельних ділянок, в тому числі земельної ділянки, що належить позивачці та щодо якої ставиться питання про усунення перешкод в користуванні. Переривистою лінією синього кольору з буквою "г" позначене фактичне розташування газопроводу, з позначкою "г.р" та квадратом чорного кольору позначено об`єкти з розшифровкою "сеп.". Вказані позначення на Плані земельних ділянок, повністю співпадають з даними позначеннями на Топографічному плані земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, що надані позивачем та підтверджені ПАТ "Рівнегаз". Дані обставини повністю суперечать висновку суду першої інстанції, що газопровід і септик знаходяться у фактичних межах земельної ділянки ОСОБА_7 . 
Вважає невірним висновок суду першої інстанції, що межі земельної ділянки ОСОБА_7 не були зміщені. ЇЇ земельна ділянка фактично знаходиться в тих межах, які були встановлені протоколом погодження меж земельної ділянки від 27.04.2004 року та вказує, що надана ОСОБА_7 технічна документація із землеустрою не відповідає земельному законодавству чинному на час набуття права власності на земельну ділянку. 
Зазначає, що під час дослідження письмових доказів, зокрема протоколу погодження меж земельної ділянки від 27.04.2004, було надано пояснення, що вказаний протокол не може підтверджувати прийняття ОСОБА_7 меж земельної ділянки набутої у власність на підставі договору дарування №1492 від 11.06.2004, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії РВ №006060 від 04.08.2004, з огляду на те, що ні попереднім власником вказаної земельної ділянки межові знаки ОСОБА_7 не передавались, а сам акт складений до набуття права власності на земельну ділянку.
Також вказує, що судом першої інстанції не наведено мотивів не врахування відповіді Відділу містобудування, архітектури та будівництва Рівненської РДА, згідно якого впродовж 2004-2012 років будівельний паспорт забудови земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , не видавався.
Звертає увагу, що матеріали справи містять ряд документів, які не досліджувались в судовому засіданні 16.05.2019, а саме : Будівельний паспорт, забудовник ОСОБА_8 с. Порозове, 1995 р., який містить перекреслення прізвища " ОСОБА_9 " та напис нового прізвища " ОСОБА_10 ", а також Акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту систем газопостачання.
З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві, ОСОБА_7 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову, оскільки в процесі судового розгляду на основі досліджених доказів встановлено, що згідно Плану земельних ділянок по АДРЕСА_1 , вбачається, що газопровід і септик знаходяться у фактичних межах земельної ділянки ОСОБА_7 . 
Також встановлено, що межі земельної ділянки ОСОБА_7 не були зміщені. ЇЇ земельна ділянка фактично знаходиться в тих межах, які були встановлені протоколом погодження меж земельної ділянки від 27.04.2004. В 2012 році на земельній ділянці ПАТ "Рівнегаз" провело газопровід, а позивачка купила сусідню ділянку в 2015 році, коли вже межі були установлені і погоджені по лініях електричних стовпів.
Вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачка жодним чином не чинить перешкод позивачці у користуванні її земельною ділянкою, а в даному випадку наявною є технічна помилка в документах Держземкадастру, яку необхідно виправити в позасудовому порядку.
З огляду на наведене просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві, ПАТ "Рівнегаз" заперечує проти її доводів та вважає, що міркування апелянта зазначені в ній носять формальний характер, а рішення суду першої інстанції є справедливим, правильним по суті та ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що в своєму рішенні суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при захисті прав позивачки шляхом задоволення позову, можуть бути порушені права як відповідачки, так і права третіх осіб, оскільки відбудеться зміщення меж земельних ділянок, що в майбутньому може призвести до породження нових позовів і звернень до суду.
Вказує, що ПАТ "Рівнегаз" в 2012 році було здійснено приєднання житлового будинку АДРЕСА_1 до системи газопостачання на підставі виданих технічних умов з урахуванням всіх наданих необхідних документів для проведення газифікації з одночасним дотриманням норм чинного законодавства та без будь-яких порушень прав позивача.
З огляду на наведене просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Курись О.П. в судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
ОСОБА_11 та її представник адвокат Троцька Л.Д. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Представника АТ "Рівнегаз" адвокат Міщенко М.І. також просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Треті особа без самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_3 повідомлялись про час і місце розгляду справи, однак до суду не з`явились і причин неявки не повідомили.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно Плану земельних ділянок по АДРЕСА_1 , вбачається, що газопровід і септик знаходяться у фактичних межах земельної ділянки ОСОБА_7 , які не були зміщені та були встановлені протоколом погодження меж земельної ділянки від 27.04.2004. Місцевий суд дійшов висновку, що позивачкою вибрано неналежний спосіб захисту права, яке вона вважає порушеним, оскільки відповідачка жодним чином їй не чинить перешкод у користуванні її земельною ділянкою, а в даному випадку наявна є технічна помилка в документації Державного земельного кадастру (накладення меж ділянок), яку необхідно виправити в позасудовому порядку. 

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.16 ЦК України,  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, порушених, не визнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.317, 319, 391, 373 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він розпоряджається своїм майном на власний розсуд і він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
З матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 квітня 2015 року та згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 36879480, є власником земельної ділянки площею 0,249 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - 5624688900:01:005:0083, яка знаходиться по   АДРЕСА_1 .
Відповідачка ОСОБА_12 , згідно договору дарування № 1492 від 11 червня 2004 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 006060 від 04 серпня 2004 року є власником сусідньої земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,250 га, що знаходиться за адресою:   АДРЕСА_1 , кадастровий номер 56 246 889 00 01 006 0004. Межі даної земельної ділянки встановлені протоколом обстеження і погодження меж земельної ділянки, наданої у приватну власність від 27 квітня 2004 року, який підписаний сусідніми землекористувачами, відповідними посадовими особами, землевласником і погоджений директором ППФ "Рельєф" - Ю. Юнусовим. 
Рішенням виконкому Тайкурівської сільради Рівненського району № 19 від 29 лютого 2012 року, ОСОБА_13 надано дозволи на підключення природного газу до свого будинку та на безкоштовну передачу у власність ВАТ "Рівнегаз" газопроводу низького тиску за адресою: АДРЕСА_2 .
За Планами земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а.с.58, 59, 117), згідно даних державного земельного кадастру встановлено розбіжності з фактичними межами земельних ділянок позивачки, відповідачки та третіх осіб.
Із зазначених планів встановлено, що газопровід і септик знаходяться у фактичних межах земельної ділянки ОСОБА_2 .
У зв`язку з виявленнями розбіжностями кадастрових даних та неналежним чином виконаних топографо-геодезичних робіт землевпорядною організацією, враховуючи виниклий спір, Державною інспекцією сільського господарства в Рівненській області запропоновано звернутися до землевпорядної організації, яка виготовляла документацію із землеустрою та проводила геодезичну зйомку земельної ділянки ОСОБА_1 та ділянки ОСОБА_2 для приведення у відповідність даних Державного земельного кадастру, про що зазначила у своєму листі № 0-174.2015/192 від 02 жовтня 2015 року, який знаходиться у матеріалах справи (а.с.55-56).
Призначена ухвалою Рівненського районного суду від 26 жовтня 2016 року за клопотання ОСОБА_13 судово-технічна експертиза проведена не була, висновку експерта суду не надано, як не надано його і позивачкою в порядку ст.106 ЦПК України.
Відповідно до ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_1 не довела ті обставини на які посилалася в своєму позові, зокрема, правильність встановлених меж її земельної ділянки та що газопровід та септик належний відповідачці ОСОБА_13 знаходиться на її земельній ділянці.
Дії ОСОБА_13 щодо приватизації, оформлення подарованої земельної ділянки, проведення газопостачання на ній були вчинені в період з 2004 року по 2012 рік, а позивачка набула прав на сусідню земельну ділянку в 2015 році, тому апріорі діями ОСОБА_13 не могли бути порушені права позивачки, оскільки їх тоді ще не існувало.
Опікун попереднього власника сусідньої земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_6 - ОСОБА_14 на час встановлення меж земельної ділянки № НОМЕР_2 від 27 квітня 2004 року, погодила ці межі для ОСОБА_8 , тобто попереднього власника земельної ділянки подарованої ОСОБА_2 ..
Діючи по добросусідськи ОСОБА_13 при оформленні документації на земельну ділянку також погодила межі для ОСОБА_1 , що в подальшому стало підставою для вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зокрема демонтування газопроводу та септика.
Як пояснила в суді ОСОБА_13 представники землевпорядної організації, які виготовляли таку документацію не пояснили їй, таке погодження відносить належні їй і заздалегідь збудовані газопровід та септик на ділянку позивачки.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ще до набуття права на свою земельну ділянку користувалася нею і знала про наявність як септика, так і про наявність прокладеної газової труби.
Недостовірно встановлений доказ є припущенням, а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, тому суд першої інстанції обгрунтовано не вважав право, за захистом якого звернулась позивачка, порушеним та мотивовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленим у справі судовим рішенням.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Курись О.П. залишити без задоволення.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 липня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2020 року.

Головуючий:                                                                                 С.В. Боймиструк

Судді:                                                                                             Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків