Ухвала
19 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 333/5460/18
провадження № 61-14645ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Соколова Наталя Іванівна, на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня            2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь залишок неповернутого депозитного вкладу в розмірі 1 437 000 грн, заборгованість зі сплати процентів у розмірі                           791 658,63 грн, штрафні санкції в сумі 24 0421,91 грн, а всього 2 469 080,54 грн.
 
Комунарський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 13 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 серпня            2020 року, в задоволенні позову відмовив. 
 
01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Соколова Н. І., подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 серпня 2020 року (повний текст якої складено 01 вересня 2020 року) у вищевказаній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати її копії відповідно до кількості учасників справи, і встановлено для виконання вищевказаних недоліків строк десять днів з дня вручення ухвали, та роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, за ідентифікаторами поштового відділення 0306305490662, 0306305490670 та 0306305490689 заявник отримала вказану ухвалу 30 жовтня та 04 листопада                2020 року.
 
09 листопада 2020 року на виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Соколова Н. І., подано засобами поштового зв`язку виправлену касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Комунарського районного суду            м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду               від 26 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
В уточненій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 393 ЦПК України питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом десяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.
 
Отже, у відведений судом строк та станом на 19 листопада 2020 року вимоги ухвали заявником не виконано, недоліки касаційної скарги не усунуті, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому наявні підстави для її повернення заявнику.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Соколова Наталя Іванівна, на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня            2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту, повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             А. Ю. Зайцев