ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 818/81/17
адміністративне провадження № К/9901/31475/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради на постанову Сумського окружного адміністративного суду у складі судді Прилипчука О.А. від 29 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Старостіна В.В., суддів Бегунца А.О., Рєзнікової С.С. від 30 травня 2017 року у справі за позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Комунальне підприємство «Міськводоканал» Сумської міської ради (далі - позивач, КП «Міськводоканал») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, Інспекція), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 серпня 2016 року №0001531401 про збільшення грошового зобов`язання по рентній платі за спеціальне використання води на суму 2532141,75 грн., у тому числі за основним платежем - 2025713,40 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 506428,35 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначало, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, адже прийнято на підставі акту перевірки, яка проведена за відсутності на те правових підстав, визначених підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Крім того стверджувало про безпідставність висновку Інспекції щодо порушення КП «Міськводоканал» підпунктів 255.11.13 та 255.11.15 пункту 255.11 статті 255 ПК України внаслідок незастосування п`ятикратного розміру рентної плати за використаної води у період з 01 січня по 30 серпня 2015 року за відсутності дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами, адже позивач завчасно звертався до Департаменту екології, паливно-енергетичного комплексу та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації із заявою для продовження дозволу на спеціальне водокористування, своєчасно вчинив всі необхідні та залежні від нього дії, однак уповноваженим органом протиправно було відмовлено у задоволенні заяви КП «Міськводоканал».

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів обґрунтовані тим, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року у справі №818/1659/16, яка набрала законної сили за результатами апеляційного перегляду, визнано законність призначення відповідачем документальної позапланової виїзної перевірки КП «Міськводоканал», за результатами якої прийнято оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення, що спростовує відповідні твердження позивача, які наводить останній як одну із підстав позову. Також суди виходили з того, що за встановлених у судовому процесі обставин використання позивачем води у період з 01 січня по 30 серпня 2015 року без відповідного дозволу із установленими в ньому лімітами, а також неоскарження відмови Департаменту екології, паливно-енергетичного комплексу та природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації у продовженні КП «Міськводоканал» дії такого дозволу висновок Інспекції про заниження підприємством грошового зобов`язання по рентній платі за спеціальне використання води внаслідок незастосування п`ятикратного розміру та неоподаткування понадлімітних обсягів водокористування за час відсутності дозволу, як того вимагають правила підпунктів 255.11.13 та 255.11.15 пункту 255.11 статті 255 ПК України, є обґрунтованим і підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування ними норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просив скасувати судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

У доводах касаційної скарги КП «Міськводоканал» посилається на помилковість позиції судів попередніх інстанцій про необґрунтованість заявлених ним позовних вимог, адже останніми не надано належної правової оцінки наступним обставинам, а саме: перевірка, за результатами якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, проведена на підставі незаконного наказу про її призначення; позивач вчасно звертався до відповідних органів із заявами про продовження дозволу на спеціальне водокористування та отримання нового, що свідчить про відсутність вини підприємства у здійсненні водокористування без такого дозволу; встановлений дозволами ліміт використання води на 2015 рік позивачем перевищено не було, тому застосування міри відповідальності, передбаченої підпунктом 255.11.13 пункту 255.11 статті 255 ПК України, є безпідставним.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу відповідач проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі наказу від 14 липня 2016 року №686 відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка КП «Міськводоканал» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правомірності декларування суми рентної плати за спеціальне використання води за період з 01 січня 2015 року по 30 серпня 2015 року, за результатами якої складено акт від 03 серпня 2016 року №2290/1401/03352455/123.

Актом перевірки встановлено, що КП «Міськводоканал» з 01 січня по 30 серпня 2015 року використовувало воду без дозволу на спеціальне водокористування, а тому відповідно до підпунктів 255.11.13 та 255.11.15 пункту 255.11 статті 255 ПК України повинно було сплачувати рентну плату за весь обсяг використаної води як за понадлімітне використання, проте в порушення зазначених положень законодавства занизило рентну плату за спеціальне використання води в розмірі 2025713,40 грн., у тому числі за 1 квартал 2015 року - 691232,80 грн., за півріччя 2015 року - 1477163 грн., за 3 квартали 2015 року - 2025713,40 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, незгода з якими й стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд виходить з наступного.

Так, у відповідності до частин першої, другої статті 48 Водного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ВК України) спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Пунктом 9 частини першої статті 44 ВК України установлено, що водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Згідно статті 49 ВК України спеціальне водокористування є платним. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюється, зокрема, ліміт використання води.

Збори за спеціальне водокористування справляються з метою стимулювання раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів і включають рентну плату за спеціальне використання води та екологічний податок за скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти, які встановлюються ПК України (частина перша статті 30 ВК України).

Порядок обчислення та сплати рентної плати за спеціальне використання води визначений Розділом IX ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Платниками рентної плати за спеціальне використання води, як передбачено у пункті 255.1 статті 255 ПК України, є водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

За змістом пункту 255.3 статті 255 ПК України об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання.

Пунктом 255.5 статті 255 ПК України встановлені ставки рентної плати за спеціальне використання води, зокрема, у відповідності до його підпункту 255.5.2 за спеціальне використання підземних вод у Сумському районі ставка рентної плати за 100 куб. метрів становить 42,98 грн.

Водночас згідно пункту 255.7 статті 255 ПК України житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3.

Порядок нарахування податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання води визначено у пункті 255.11 статті 255 ПК України, підпунктом 255.11.2 якого передбачено, що рентна плата обчислюється виходячи з фактичних обсягів використаної води (підземної, поверхневої, отриманої від інших водокористувачів) водних об`єктів з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, лімітів використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів.

Як установлено підпунктом 255.11.10 пункту 255.11 статті 255 ПК України, обсяг фактично використаної води обчислюється водокористувачами самостійно на підставі даних первинного обліку згідно з показаннями вимірювальних приладів.

Разом з тим за правилом, яке міститься у підпункті 255.11.13 пункту 255.11 статті 255 ПК України, у разі перевищення водокористувачами встановленого річного ліміту використання води рентна плата обчислюється і сплачується у п`ятикратному розмірі виходячи з фактичних обсягів використаної води понад встановлений ліміт використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів. А згідно підпункту 255.11.15 пункту 255.11 цієї ж статті Кодексу за відсутності у водокористувача дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами використання води рентна плата справляється за весь обсяг використаної води, що підлягає оплаті як за понадлімітне використання.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що у разі відсутності у водокористувача діючого дозволу на спеціальне водокористування із встановленими в ньому лімітами, то рентна плата справляється, обчислюється і сплачується у п`ятикратному розмірі виходячи з фактичних обсягів використаної води, ставок рентної плати та коефіцієнтів.

У справі, яка розглядається, судами встановлено та не заперечується позивачем, що КП «Міськводоканал» мало дозвіл на спеціальне водокористування №УКР 4099 СУМ від 19 листопада 2012 року терміном дії до 01 січня 2015 року. Підприємством було отримано дозвіл №УКР 0365 СУМ від 31 серпня 2015 року, який почав діяти лише з 31 серпня 2015 року. В період з 01 січня 2015 року по день отримання нового дозволу на спеціальне водокористування - 31 серпня 2015 року КП «Міськводоканал» використовувало воду без відповідного дозволу.

За час відсутності дозволу КП «Міськводоканал» у податкових деклараціях не застосувало п`ятикратний розмір рентної плати та не оподаткувало фактичні обсяги використаної води у відповідності до вимог підпункту 255.11.15 пункту 255.11 статті 255 ПК України.

За встановлених у судовому процесі обставин використання позивачем води у період з 01 січня по 30 серпня 2015 року без відповідного дозволу із установленими в ньому лімітами правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про заниження підприємством грошового зобов`язання по рентній платі за спеціальне використання води та відсутність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яке прийнято відповідачем на виконання та у відповідності до вимог ПК України.

Посилання ж КП «Міськводоканал» на шляхи отримання відповідного дозволу та перелік прийнятих заходів щодо своєчасного отримання такого не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій, адже правомірність відповідних рішень, дій (бездіяльності) уповноважених органів на видання дозволу на спеціальне водокористування не є предметом розгляду у цій справі й не спростовують обставин використання позивачем у період з 01 січня по 30 серпня 2015 року води без відповідного дозволу.

Обґрунтовано суди визнали й безпідставними посилання позивача на проведення податкової перевірки на підставі незаконного наказу про її призначення, оскільки постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року у справі №818/1659/16, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, у задоволенні позову КП «Міськводоканал» про визнання протиправним та скасування наказу від 14 липня 2016 року №686 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» відмовлено. У вказаній справі суди дійшли висновку, що оскаржуваний наказ прийнято за наявності підстав та умов, визначених підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, із дотриманням яких законодавець пов`язує можливість проведення документальної позапланової перевірки.

Більше того постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №818/1659/16 залишені без змін, а скарга КП «Міськводоканал» - без задоволення.

Згідно з приписами частини першої статті 72 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведене, а також зміст встановлених фактичних обставин свідчить, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі прийняті за правильного застосування вказаних норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права чи порушення процесуальних норм при ухваленні рішень, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.А. Васильєва   В.П. Юрченко