ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2020 р. 	Справа № 480/2035/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 року (суддя Кравченко Є.Д.; м. Суми)  по справі № 480/2035/20
за позовом     ОСОБА_1     
до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Сумській області,    Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області                    
про визнання дій протиправними та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Сумській області, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Сумській області щодо застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34000,00 грн. та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 187080 від 16.03.2020;
- визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №042629 від 21.01.2020 на суму 21,06 євро, складений Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області.   
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, складеного Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків фактичним обставинам, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що під час перевірки водієм був наданий пакет документів, серед яких була товаро транспортна накладна № 45, в якій зазначене брутто 52,400 т, та товаро-транспортна накладна № 45/1, в якій була зазначена інформація про вантаж кукурудзи вагою 37,200 т, що перевозилась. Водій пояснив, що після первинного завантаження, виявивши надмірну вагу автомобіля, відмовився транспортувати вантаж, тому завантаження було проведено повторно і виписана інша накладна № 45/1. Крім того, фактичним перевізником є не ФОП ОСОБА_1 , а ТОВ "Нафта-Оіл Плюс". Проте, працівники Укртрансбезпеки проігнорували зазначені пояснення і документи. Вважає, що рішення суб`єкта владних повноважень щодо застосування адміністративно-господарського штрафу ґрунтується на припущеннях та стягнення накладено на особу, яка не є суб`єктом правовідносин а до вантажоперевезення не мала жодного відношення. Позивач, також, звертає увагу на те, що ТТН № 45 не була реалізована як супровідний документ, оскільки не відповідала дійсному вантажу. Зазначена обставина підтверджується самою накладною, де відсутні підписи про здачу та прийом товару. Окрім зазначеного позивач посилається на порушення процедури розгляду справи, оскільки про розгляд справи позивача будь-яким належним і допустимим способом не було повідомлено, що позбавило особу, яка притягується до відповідальності, реалізувати своє право на захист.
Також в апеляційній скарзі позивачем заявлено клопотання до виклик та допит як свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з питань проведення габаритно-вагового контролю та розгляду справи про застосування адміністартивно-господарських санкцій, а також прийняти в якості доказу договір оренди транспортного засобу щодо підтвердження титульного власника автомобіля та фактичного користувача.
Так, положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 72 КАС України).
Згідно із ч. 1 ст. 91 КАС України, показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.
Виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити ( ч. ч. 1, 2 ст. 92 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 92 КАС України, заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі.
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.269 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.269 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів зазначає, що обставини, на які позивач посилається в апеляційній скарзі та які, як на думку позивача, можуть підтвердити свідки є аналогічними за змістом доводам, викладеним у позовній заяві, проте позивач до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про виклик свідків та надання доказів у встановленому КАС України порядку не звертався, при цьому позивачем не обґрунтовано неможливості такого звернення з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання позивача про виклик свідків та прийняття доказу не підлягає задоволенню.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 21.01.2020 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем DAF XF д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_1 , здійснював перевезення кукурудзи автодорогою М-03; с. Супрунівка, Полтавський район (а.с. 44). 
На підставі графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області в період з 20.01.2020 по 26.01.2020 (а.с. 36) та направлення на рейдову перевірку від 20.01.2020 № 008058 (а.с. 37) 21.01.2020 працівниками Укртрансбезпеки у Полтавській області було зупинено вищевказаний автомобіль та проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.
Перевіркою було встановлено порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме надання послуг з перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу: ТТН № 45 від 21.01.2020 (вантаж кукурудза) з перевищенням встановлених п. 22.5 Правил дорожнього руху вагових норм на 31%, загальна маса транспортного засобу - 52, 40 тони (а.с. 40).
За результатами перевірки співробітниками Укртрансбезпеки у Полтавській області 21.01.2020 складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом   № 206388 (а.с. 44), акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 042629 (а.с. 39), розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 8956 (а.с. 38).
Листом від 11.02.2020 № 12910/35/24-20 Управління Укртрансбезпеки у Сумській області повідомило позивача, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, скоєне 21.01.2020 при перевезенні вантажу  автомобілем DAF XF д.н.з. НОМЕР_1 відбудеться 16.03.2020 о 10-00 год. (а.с. 45).
Вказаний лист був отриманий ОСОБА_1 19.02.2020 (а.с. 46).
У визначений час 16.03.2020 ОСОБА_1 на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до Управління Укртрансбезпеки у Сумській області не з`явився.
16.03.2020 постановою начальника управління Укртрансбезпеки у Сумській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 187080 на позивача накладено штраф в сумі 34000,00 грн. за правопорушення передбачене абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” за перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (а.с. 5).
Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням. позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем належним чином доведено правомірність прийняття постанови Управління Укртрансбезпеки у Сумській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.03.2020 № 187080.   
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно п.п.1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
Підпунктами 15 та 27 п. 5 названого Положення визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.
Згідно з частиною 14 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон №2344-III) державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Відповідно до статті 1 Закону №2344-III рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Частинами 17 та 18 статті 6 Закону №2344-III встановлено, що рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), пунктом 15 якого встановлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Пунктом 14 Порядку встановлено, що рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 16 Порядку №1567 передбачено, зокрема, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. 
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: 
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; 
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-III визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Відповідно до частини другої статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30) передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879.
Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Відповідно до пункту 16 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Відповідно до пункту 23 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Судом встановлено, що 21.01.2020 на підставі графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області в період з 20.01.2020 по 26.01.2020 (а.с. 36) та направлення на рейдову перевірку від 20.01.2020 № 008058 (а.с. 37) працівниками Укртрансбезпеки у Полтавській області було проведено рейдову перевірку транспортного засобу, який використовує у своїй діяльності позивач.
Проведення вказаної рейдової перевірки відповідає наведеним положенням чинного законодавства, відповідачем правомірно при здійсненні габаритно-вагового контролю у спірному випадку перевірялась у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку.
Суть порушення, встановленого рейдовою перевіркою при здійсненні документального габаритно-вагового контролю у спірному випадку, полягає у перевищенні встановлених габаритних та вагових норм без відповідного дозволу.
Так, матеріали справи свідчать, що у даному випадку факт порушення було встановлено на підставі документа, наданого водієм на перевірку, - товарно-транспортної накладної від 21.01.2020 № 45, згідно якої вага брутто складає 52,40 тони (а.с. 40).
Оскільки під час документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу виявлено перевищення транспортним засобом нормативно визначених вагових параметрів, відповідачем визначено суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31 Порядку № 879.
Як зазначалось, статтею 48 Закону № 2344-III передбачено обов`язковість у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень отримання дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами.
Відповідно до абзацу шістнадцятого частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до позивача оскаржуваною постановою застосовано адміністративно-господарський штраф, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Позивач заперечує факт перевищення вагових параметрів транспортного засобу та не погоджується із застосуванням до нього адміністративно-господарського штрафу. Вказує, що під час перевірки водієм був наданий пакет документів, серед яких була товаро транспортна накладна № 45, в якій зазначене брутто 52,400 т, та товаро-транспортна накладна № 45/1, в якій була зазначена інформація про вантаж кукурудзи вагою 37,200 т, що перевозилась. Водій пояснив, що після первинного завантаження, виявивши надмірну вагу автомобіля, відмовився транспортувати вантаж, тому завантаження було проведено повторно і виписана інша накладна № 45/1. Проте, працівники Укртрансбезпеки проігнорували зазначені пояснення і документи. Позивач, також, звертає увагу на те, що ТТН № 45 не була реалізована як супровідний документ, оскільки не відповідала дійсному вантажу. 
Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято такі доводи позивача, з огляду на відсутність доказів того, що ТТН від 21.01.2020 № 45/1 надавалась водієм посадовим особам Укртрансбезпеки під час перевірки, при цьому в акті перевірки від 21.01.2020 № 206388 посилання на вказаний документ відсутні.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, клопотань про проведення точного габаритно-вагового контролю уповноважена особи позивача (водій транспортного засобу) не заявляв і заперечень у акті перевірки не виклав. Натомість, від підписання акту перевірки водій відмовився, пояснень не надав.
Також судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання позивача на відсутність в ТТН від 21.01.2020 № 45 підписів про здачу та прийом товару, оскільки вказана ТТН містить підпис відповідальної особи вантажовідправника про здачу товару та підпис водія про прийняття товару, а відсутність у ній підписів про здачу та прийом товару вантажоодержувачем пояснюється тим, що перевірка проводилась раніше, ніж товар був доставлений і переданий вантажоодержувачу.
Стосовно посилань позивача на те, що його не було повідомлено про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт варто зазначити, що в матеріалах справи наявні докази вручення позивачу листа-повідомлення про розгляд справи 16.03.2020, а саме повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 46).
При цьому судом враховано, що у визначений у повідомленні час 16.03.2020 ОСОБА_1 на розгляд справи не прибув, жодних заперечень чи доказів по справі до Управління Укртрансбезпеки у Сумській області не подав, а тому відповідач правомірно відповідно до вимог п. 27  Порядку № 1567 розглянув справу без участі позивача.
Враховуючи встановлені обставини, підтвердження факту перевищення транспортним засобом позивача встановлених законодавством габаритно-вагових норм за відсутності відповідного дозволу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при винесенні оскаржуваної постанови № 187080 від 16.03.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00 відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 по справі № 480/2035/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова