28.12.20
22-ц/812/1981/20
Провадження № 22-ц/812/1981/20         Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О. 

                                       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року                                             м. Миколаїв
                                                                                  справа № 474/27/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Данилової О.О.,
       суддів: Лівінський І.В., Шаманської Н.О., 
       із секретарем Богуславською О.М.
переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом 
приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство «Каро»
до Врадієвської районної державної адміністрації Миколаївської області (треті особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 »
про зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою 
приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство «Каро»
на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 1 жовтня 2020 року суддею Соколом Ф.Г. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 5 жовтня 2020 року),
У С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року ПП «Виробничо-комерційне підприємство «Каро» звернулось до суду з позовом до Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі Врадіївська РДА) про зобов`язання вчинити певні дії. Третьою особою до справи залучено ОСОБА_3 .
Позивач зазначав, що 1 вересня 2007 року між ВКП «Каро» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки, розташованої в межах Гуляницької сільської ради Врадіїівського району Миколаївської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 7 років, тобто до кінця 2014 року. 4 лютого 2010 року між тими ж сторонами укладена додаткова угода, якою передбачили зміну розміру орендної плати, а також термін дії оренди - до 1 грудня 2035 року. У березні 2010 року основний договір та додаткова угода була надані для державної реєстрації у Врадіївський реєстраційний відділ ДП «Центр ДЗК». Але при здійсненні державної реєстрації помилково не були враховані умови щодо зміни строку оренди до 1 грудня 2035 року.
Посилаючись на те, що здійснення державної реєстрації речових прав та обтяжень на нерухоме майно покладено на Врадіївську РДА, ВКП «Каро» просило зобов`язати відповідача внести до Державного реєстру прав зміни до договору оренди земельної ділянки, укладеного 10 березня 2007 року між ВКП «Каро» та ОСОБА_3 , на підставі додаткової угоди від 4 лютого 2010 року, зазначивши строком дії оренди до 1 грудня 2035 року.
Ухвалою суду до участі в справі замість третьої особи ОСОБА_3 залучено третіми особами спадкоємця ОСОБА_1 , а також орендаря ОСОБА_2 . 
У відзиві на позов Врадіївська РДА вимоги не визнала. Відповідач зазначав, що ВКП «Каро» не надало доказів звернення до державного реєстратора (ПП «Центр Державного земельного кадастру») щодо проведення державної реєстрації додаткової угоди. У теперішній час строк дії орендного договору сплинув, додаткову угоду не зареєстровано, а тому позивач не має права оренди. До того ж суд не може втручатись в діяльність державного реєстратора, що є порушенням вимог частини 4 статті 9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Третя особа ОСОБА_1 у поясненнях заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що є спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про наявність додаткової угоди ні йому, ні батьку за життя відомо не було. ОСОБА_3 не міг укласти таку угоду, оскільки з 2014 року вимагав у орендаря повернення ділянки. Він, ОСОБА_1 , має наміри самостійно обробляти свої земельні ділянки. Успадковані землі ОСОБА_1 передав за договором оренди своїй дружині ОСОБА_2 .
Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 1 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено дотримання ВКП «Каро» порядку звернення до державного реєстратора за здійсненням реєстрації додаткової угоди від 4 лютого 2010 року або виправлення помилки, допущеної у березні 2010 року щодо строку дії оренди. Докази неправомірної відмови суб`єкта державної реєстрації у державній реєстрації додаткової угоди відсутні. За цих та інших зазначених у рішенні обставин суд не встановив підстав для втручання у діяльність державного реєстраційного органу та покладення на нього обов`язків з внесення змін або проведення державної реєстрації додаткової угоди.
В апеляційній скарзі представник ВКП «Каро» просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилався на доведеність факту одночасного направлення на державну реєстрацію договору оренди від 1 вересня 2007 року та додаткової угоди до нього від 4 лютого 2010 року. Позивач здійснив всі дії щодо реєстрації, в тому числі, додаткової угоди в порядку, який існував до 1 січня 2013 року, а відповідачем не спростовано факт одночасної передачі на державну реєстрацію договору оренди та додаткової угоди до нього, не доведена правомірність реєстрації прав ВКП «Каро» без врахування умов додаткової угоди. Усунути допущену у 2010 році помилку щодо строку дії оренди у інший спосіб, ніж судовий, неможливо.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також зазначив, що додаткова угода від 4 лютого 2010 року не могла бути надана на державну реєстрацію одночасно з договором оренди, оскільки реєстраційний збір за це не сплачувався. До того ж існує ще одна додаткова угода до договору оренди від 10 вересня 2009 року, якою змінено термін оренди до 1 вересня 2020 року. Інші доводи відповідають змісту заперечень на позовну заяву або стосуються висновків суду першої інстанції.
Інші учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
В судове засідання апеляційного суду представник відповідача та треті особи не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Справу розглянуто за участю представника позивача – адвоката Клюєвої І.С. та представника третіх осіб – адвоката Рабеко М.М.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку належала земельна ділянка площею 5,75 га, яка складається з земельної ділянки площею 3,92 га ріллі (кадастровий номер 4822380800:03:00:0155), земельної ділянки площею 1,86 га пасовищ (кадастровий номер 4822380800:03:000:0200) та розташована в межах території Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (а.с.7-11).
1 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ВКП «Каро» укладено Типовий договір оренди землі (далі – Договір оренди) на термін у сім років до закінчення сільськогосподарського 2014 року. Того ж дня складено акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.3-4, 5).
4 лютого 2010 року від імені ОСОБА_3 та ВКП «Каро» підписано додаткову угоду до договору оренди землі від 1 вересня 2007 року (далі – Додаткова угода), згідно якої внесені зміни до пункту 6 договору щодо орендної плати та продовжено договір оренди землі до 1 грудня 2035 року (а.с.6). 
10 березня 2010 року Врадіївським реєстраційним відділом МРФ ДП “Центр ДЗК” зареєстровано Договір оренди, про що в реєстрі земель вчинено запис від 10 березня 2010 року за № 041048900061 (а.с.4).
Відомості про реєстрацію Додаткової угоди або про звернення ВКП «Каро» до реєстраційних органів за реєстрацією цієї угоди, в матеріалах справи відсутні.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.60). 
Спадкоємцем майна ОСОБА_3 та власником спірних земельних ділянок є син спадкодавця – ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 4 липня 2016 року та витягами про реєстрацію у спадковому реєстрі № 44341860 та № 44341643 від 4 липня 2016 року (а.с.50-56).
20 липня та 3 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_4 укладено договори оренди земельних ділянок строком на 45 років, які 3 серпня 2018 року були зареєстровані у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 48-49).
Звертаючись за захистом своїх земельних прав, представник ВКП «Каро» посилався на передачу у березні 2010 року для здійснення державної реєстрації як Договору оренди, так і Додаткової угоди, та помилкове зазначення у реєстраційних відомостях строку дії оренди лише за умовами Договору оренди (2014 рік) без врахування терміну, визначеного у Додатковій угоді (2035 рік).
Отже спір виник у сфері земельних правовідносин з питань щодо підстав, умов та порядку здійснення державної реєстрації прав оренди (договорі оренди) та внесення змін, які регулюються загальними нормами цивільного законодавства (статті 627, 792 ЦК), Земельним кодексом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статей 124,125 ЗК в редакції, чинній на час укладення Договору оренди, передача  в  оренду  земельних  ділянок, що перебували у власності громадян,  здійснювалась  за  договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. 
Право на оренду земельної ділянки виникало після укладення договору оренди і його державної реєстрації (статті 125,126 ЗК в тій ж редакції).
За статтями 18, 20 Закону «Про оренду землі», які діяла до 11 лютого 2010 року, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Державна реєстрація договору оренди землі та її проведення здійснюється в порядку, встановленому законом. 
У період 2008-2011 років реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалась Центром ДЗК згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року №174 (далі – Тимчасовий порядок).
Державна реєстрація договору оренди землі здійснювалась шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації (пункт 4.2, 4.3).
Порядок ведення книги реєстрації, яка відповідно до пункту 1.2 Тимчасового порядку є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані права, в тому числі і право користування землею, із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок) передбачає державну реєстрацію, зокрема, договорів оренди (розділ 4).
Відповідно до пункту 9.4.1. Тимчасового порядку для отримання договору оренди землі та здійснення його державної реєстрації представник орендаря земельної ділянки (юридичної особи) мав пред`явити оператору (реєстратору) за місцем розташування земельної ділянки документ, що посвідчує особу та підтверджує повноваження діяти від його імені копію свідоцтва про державну реєстрацію або копію довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та копію документа про сплату послуг за внесення записів до державного реєстру земель. 
Запис реєстрації передбачає заповнення всіх певних граф цього запису, що передбачені Тимчасовим порядком, зокрема, графи 2,3 реєстраційного запису передбачають внесення реєстраційного номеру договору оренди, дати реєстрації, а у графи 10,11 вноситься термін дії договору оренди та дата і номер договору (пункт 9.4.3). Записи реєстрації вносяться з договору оренди земельної ділянки (пункт 9.4.2).
Отже, визначений порядок здійснення реєстрації, в тому числі договорів оренди, був регламентований відповідними нормативно-правовими актами.
При цьому окремих умов реєстрації змін до договорів оренди Типовий порядок не передбачав.
Не врегульовано Тимчасовим порядком і можливість одночасної державної реєстрації первісного правочину щодо оренди та додатків до нього щодо змін цих умов.
Оскільки набрання договором чинності, як то було зазначено вище, є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір стає правовідносинами, то можна дійти висновку, що зміни до цієї угоди, як такі, що породжують нові права та обов`язки, також підлягають державній реєстрації у тому ж порядку і за таких саме умов, як і первісний договір.
Такий висновок узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 18 червня 2019 року у справі №812/778/17, та наведена судом першої інстанції у мотивувальній частині судового рішення.
Необхідно зазначити, що Порядком ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженим постановою №1021 Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року (далі – Порядок №1021) , який набув чинності з 1 січня 2011 року та діяв до 1 січня 2013 року прямо передбачені умови та порядок внесення змін, в тому числі, і до договір оренди землі.
Так, за пунктом 12 Порядку №1021 датою державної реєстрації змін, внесених до договору оренди земельної ділянки є дата внесення запису до розділу Книги записів.
Пунктом 16-1 Порядку №1021 передбачено, що державна реєстрація документа про зміни, внесені до договору оренди земельної ділянки, здійснюється після державної реєстрації договору, до якого вносяться зміни. 
Отже, аналіз положень діючих на той час нормативно-правових актів та характеру змін за Додатковою угодою, які породжують нові права та обов`язки сторін договору, дає підстави для висновку, що у березні 2010 року Додаткова угода підлягала державній реєстрації у такому ж порядку, як і Договір оренди.
Такий висновок не узгоджується з позицією ВКП «Каро» про те, що при наявності Договору оренди та Додаткової угоди державній реєстрації підлягав Договір оренди, але з зазначенням строку дії оренди, зазначеній у Додатковій угоді (2035 рік).
Наявність в реєстрацій справі поряд з Договором оренди і Додаткової угоди, на що посилається позивач (а.с.101), при відсутності державної реєстрації останньою (а.с.73, 74) , сама по собі не може свідчити про помилкове зазначення терміну дії оренди (сім років) з необхідністю його виправлення.
У разі одночасної передачі на реєстрацію і Договору оренди, і Додаткової угоди позивач, як орендар, який набував право користування землею внаслідок цієї реєстрації, мав пересвідчитись у здійсненні належної реєстрації своїх прав.
Відмову у здійсненні державної реєстрації Додаткової угоди ВКП «Каро» не отримував. 
З запитами щодо отримання витягу з реєстраційних записів він не звертався.
Отже, основний висновок суду першої інстанції про недоведеність помилки у терміні дії оренди, допущеної 10 березня 2010 року органом державної реєстрації договорів оренди (права користування землею), відповідає обставинам справи та не суперечить нормам земельного законодавства.
До того ж перешкодою для усунення помилки, яка полягала у не проведенні державної реєстрації Додаткової угоди, та може бути усунута шляхом проведення реєстрації у теперішній час, є факт смерті сторони угоди ( ОСОБА_3 ) та факт державної реєстрації права оренди спірних ділянок іншої особи ( ОСОБА_2 ). Правомірність останньої угоди щодо оренди спірних ділянок позивач не оспорював.
Судом першої інстанції дана і оцінка вимог позивача щодо покладення на орган, який виконує функції державного реєстратора, обов`язків щодо внесення змін до Договору оренди, а також повноважень судових органів щодо таких дій. 
Висновки з цього питання викладені у мотивувальній частині судового рішення. 
Необхідності у повторному аналізі цих обставин не вбачається.

Таким чином, навіть в разі доведення позивачем факту одночасного направлення на державну реєстрацію Договору оренди та Додаткової угоди, цей факт не може бути достатньою підставою для виправлення помилки у терміні дії оренди (до 2035 року) судовим рішенням. 
Механізму виправлення помилок у такий спосіб закон не передбачає.
Інші доводи апеляційної скарги стосуються оцінки дій самого ВКП «Каро» та не можуть вплинути на можливість зміни строку оренди за Договором оренди у спосіб, запропонований позивачем. 

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Керуючись статями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство «Каро» залишити без задоволення.
Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 1 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова

Судді:                                                І.В.Лівінський

                                                        Н.О.Шаманська

---------------------------------
повну постанову складено 28 грудня 2020 року