Справа № 451/378/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин  О.З. 
Провадження № 33/811/808/20                 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

28 жовтня 2020 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, яка притягується до адміністративної ОСОБА_1 та його захисника Мохнюка М.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року, 
встановив:
постановою Радехівського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.
Згідно постанови ОСОБА_1 , 13.03.2020 року, о 23 год. 35 хв., в м. Радехів, по вул.Шевченка, 83, керував автомобілем Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера ‘’Драгер’’ водій відмовився в присутності двох свідків, та пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння в Радехівській ЦРЛ – також відмовився.
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування покликається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що жоден наданий суду письмовий доказ не є допустимим для доведення його вину вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Звертає увагу, що допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підписи яких містяться в акті, показали суду, що жодної із вказаних ознак вони підтвердити не можуть, оскільки були темна пора і близько до ОСОБА_1 вони не підходили. Крім цього, наведений доказ не може бути належним та допустимим доказом, оскільки в порушення вимог закону акт йому виданий не був і складався лише в одному примірнику, що підтверджується матеріалами справи. Також, апелянт підкреслює, що висновок щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 березня 2020 року також не був вручений йому. Більше того, згадай висновок є незаконним, так як винесений лікарем всупереч наказу безпосереднього керівника та процедурі, що передбачена в медичному закладі.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , виступ захисника Мохнюка М.В. на підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що постанову судді слід скасувати, а справу закрити з таких підстав.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
На переконання апеляційного суду, даної вимоги закону суд першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 дотримався не в повній мірі.
Так, Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року передбачає, зокрема, що метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Крім цього, якщо водій – учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.
З системного аналізу вищенаведених норм вбачається, що дана Інструкція не передбачає заборони дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я.
З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 звертався до лікаря з проханням здати біологічне середовище, зокрема кров, однак лікар ОСОБА_4 відмовив останньому, що суперечить вищенаведеним вимогам та є передумовою відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Більше того, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів суперечить п.3 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який визначає вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння серед яких є почервоніння обличчя, не чітке мовлення, не стійка хода, як підстави для подальшої перевірки за допомогою приладу Драгер, однак такі в акті відсутні.
Також, допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підписи яких містяться в акті, пояснили суду, що жодної із вказаних ознак вони підтвердити не можуть.
Крім цього, вищенаведений акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складений лише в одному примірнику та не наданий особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Щодо висновку за результатами медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є недопустимим доказом, оскільки суперечить п.п.5,6 розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та п.10 Постанови КМУ № 1103 від 17 грудня 2018 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» адже лікар ОСОБА_4 , який проводив огляд, не ознайомився із документами особи, яку оглядає та не зазначив у даному висновку та акті огляду дані щодо зовнішнього вигляду особи, яку оглядають.
Також, вищенаведений висновок за результатами медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції також не був наданий ОСОБА_1 .
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення була допущена неповнота з`ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення, а викладені в постанові судді висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задоволити, постанову судді скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - 
постановив:
апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – задоволити.
Постанову Радехівського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 – скасувати. 
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя                         О.В. Маліновська-Микич