Головуючий суду 1 інстанції - Посохов І.С.   
Доповідач -Карташов О.Ю.

Справа № 428/3289/17
Провадження № 22-ц/810/383/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В. 

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 
апеляційну скаргу
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року, ухваленого у складі судді Посохова І.С., в залі судових засідань Сєвєродонецького міського суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.10.2009 року відповідачка отримала кредит у розмірі 2800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачкою договір, що підтверджується підписом останньої в заяві.
В порушення вимог закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 28.02.2017 року відповідачка має заборгованість у загальній сумі 38 008, 68 грн, яка складається з наступного: 2601,76 грн - заборгованість за кредитом, 29920,79 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3200,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1786,13 грн. - штраф (процентна складова). 
На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 09.10.2009 у розмірі 38008,68 грн та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 
Суд стягнув із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.10.2009 року у сумі 2601,76 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про судові витрати.
Суд обґрунтував рішення тим, що надані позивачем Витяг з Тарифів та Умов та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. АТ КБ «Приватбанк» в порушення приписів ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив ОСОБА_1 про умови кредитування і не узгодив їх з нею. Між сторонами був безпосередньо укладений кредитний договір б/н від 09.10.2009 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, яка не містить строку повернення кредиту (користування ним), не встановлює розміру відсотків за користування кредитом та розмір штрафних санкцій. Тому, суд вважав, позовні вимоги про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 2 601, 76 грн такими, що підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 29920,79 грн, заборгованості за пенею та комісією у сумі 3200,00 грн, штрафів у сумі 500,00 грн та 1786, 13 грн слід відмовити. 

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року в частині не задоволених позовних вимог банку та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України, така процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальником стандартних Умов та правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з ними засвідчується відповідними записами та підписом в заяві.
Позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, а отже визнавав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Дубовик С.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник ПАТ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника банку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, предметом апеляційного перегляду справи, в межах доводів апеляційної скарги банку є рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів за кредитним договором.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 09.10.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б\н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також у заяві зазначено, що ОСОБА_1 погодилася з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи, складають собою договір про надання банківських послуг. Також у заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифами були надані для ознайомлення відповідачеві в письмовому вигляді.

Крім того, 09.10.2009 року відповідач ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку у т.ч. базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) та яка складає 30% річних.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що позивачем доведено, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 09.10.2009 року уклали між собою кредитний договір та узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

За доводами позовної заяви відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 28.02.2017 року має заборгованість у загальній сумі 38 008, 68 грн, яка складається з наступного: 2601,76 грн - заборгованість за кредитом, 29920,79 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3200,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1786,13 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно довідки, за підписаним сторонами кредитним договором ОСОБА_1 отримала кредитні картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 з терміном дії – до останнього дня 06.2017 року.

Отже, за умовами укладеного сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту сторонами визначено 30.06.2017 року (строк дії кредитної картки).

З наданої банком виписки по картковим рахункам відкритим ОСОБА_1 , відповідачка після отримання картки активно здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку у відповідні періоди, так і для придбання товарів та часткового погашення заборгованість по кредиту.

Колегія суддів, перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості у порівнянні з наданою позивачем інформацією щодо руху коштів за рахунками, вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором від 09.10.2009 року, укладеного з відповідачкою за тілом кредиту в сумі 2601,76 грн.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів.

Тому, щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами колегія суддів зазначає.

Так, відповідачем, під час розгляду справи у суді першої інстанції, заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог за кредитним договором.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь  (T. та V. проти Сполученого Королівства).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 3 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 28.02.2017 року в сумі 29920,79 грн, тобто, в межах строку дії картки - 30.06.2017 року.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом звернувся 24.03.2017 року, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню саме станом на 28.02.2017 року.

Однак, із матеріалів справи, а саме з наданого відповідачем розрахунку заборгованості, вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснювало зі ставки 30% річних, відповідно до домовленості сторін, але яка була збільшена.
При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме позивачем змінена відсоткова ставка з 30% річних у подальшому на 43,20%, а також не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Належного повідомлення відповідача про збільшення відсоткової ставки з 30%, матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що сплата процентів відповідачем за користування кредитом повинна відбуватися відповідно до відображеної у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування, з розрахунку 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Отже, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 30% та формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом складає станом на 28.02.2017 року – 1975,17 грн ( 2601,76 грн. (заборгованість за тілом кредиту) ) х 30% / 360 /днів х 911 днів).

Враховуючи викладені вище обставини колегія суддів вважає, що оскільки позивачем відсотки за користування кредитом нараховані в межах строку кредитування, та враховуючи встановлений договором розмір відсоткової ставки 30%, доказів належного виконання зобов`язання по сплаті кредиту відповідачем надано не було, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1975,17 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був безпосередньо укладений кредитний договір б/н від 09.10.2009 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, яка не містить строку повернення кредиту (користування ним), не встановлює розміру штрафних санкцій.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610, 611 ЦК України).
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (АТО).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання у м. Сєвєродонецьку Луганської області.
Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м Сєвєродонецьк Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

З урахуванням зазначеного колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача пені, штрафу, оскільки банком нарахування пені, штрафу здійснювалося під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2ч.1ст.374ЦПК України).

Відтак, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі – 29920,79 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі – 3200 грн, штрафу в сумі – 500 грн (фіксована частина), штрафу в сумі – 1786,13 грн (процентна складова) та постановити в цій частині нове судове рішення. Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі – 1975,17 грн. У задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі – 3200 грн, штрафу в сумі – 500 грн (фіксована частина), штрафу в сумі – 1786,13 грн (процентна складова) відмовити з інших підстав.

У ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга позивача задоволена частково, то з відповідачки підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 481,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 лютого 2020 року змінити, скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі – 29920,79 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі – 3200 грн, штрафу в сумі – 500 грн (фіксована частина), штрафу в сумі – 1786,13 грн (процентна складова) та постановити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі – 1975,17 грн.

У задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі – 3200 грн, штрафу в сумі – 500 грн (фіксована частина), штрафу в сумі – 1786,13 грн (процентна складова) відмовити з інших підстав.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 481,60 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: І.О. Дронська

Н.В. Стахова