ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/2043/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/2176/20 Категорія: 308030000 	Суходольський О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 грудня 2020 року м. Черкаси 
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.	
за участю секретаря	Любченко Т.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, –
в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрована, але фактично з серпня 2019 року не проживає відповідачка, яка є колишньою дружиною брата позивача та фактично не є членом сім`ї позивача. 
Позивач зазначає, що відповідач в даному будинку не проживає понад один рік, в утриманні житла участі не бере, будинком не користується, особистих речей в будинку не має, а тому просив визнати ОСОБА_1 особою, яка втратила право користування будинком.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2020 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати по справі, у сумі 840, 80 грн. 
Рішення мотивовано тим, ОСОБА_1 зареєстрована, але фактично з серпня 2019 року не проживає в будинку по АДРЕСА_1 , а тому втратила право користування житловим приміщенням в даному будинку. Крім того, судом враховано, що будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачу користуватися жилим приміщення у ньому, відповідач не укладала.
Відповідачка, не погоджуючись з вказаним рішенням, оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що районний суд не мав права розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження. Відповідачка не мала можливості оскаржити ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження, оскільки не отримувала ні ухвали суду, ні копії позовної заяви з додатками, а тому не мала можливості надати відзив та докази на спросутвання позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2019 року шлюб між відповідачкою та ОСОБА_3 (братом власника) розірвано. Рішення суду набрало законої сили 22 листопада 2019 року. До розлучення відповідачка з чоловіком проживали разом однією сім`єю за адресою реєстрації. З моменту розлучення ще не пройшов рік, а тому у суду не було правових підстав визнавати її такою, що втратила право користування житлом.
Крім того, скаржниця наголошує на тому, що вона не проживала за місцем реєстрації у будинку із поважних причин, оскільки із колишнім чоловіком у неї склалися неприязні стосунки, останній вчиняв відносно неї насильство, а ОСОБА_2 заборонив впускати її до будинку, змінив замки на вхідних дверях, чим створив перешкоди у користуванні будинком їй та двом неповнолітнім дітям.
Всі її речі та речі дітей знаходяться в житловому будинку і позивач не мав права перешкоджати відповідачці та її дітям користуватися житловим приміщенням. 
Вважаючи рішення незаконним, ОСОБА_1 просить його скасувати, ухвалити нове, яким позов позов залишити без задоволення. Стягнути з позивача на користь апелянта понесені нею судові витрати в сумі 1261,20 грн.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
24 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Андріяша Р.П., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , про відкладення розгляду справи із вказівкою на те, що представник не має можливості прибути у судове засідання, так як здійснює захист у кримінальному провадженні обвинуваченого ОСОБА_4 , розгляд якого призначено на 24 грудня 2020 року на 10.30 у приміщенні Соснівського районного судум. Черкаси.
Вказане клопотання колегією суддів відхиляється, оскільки адвокат, будучи юридично освідченою особою, не підтвердив належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу для відкладення апеляційного розгляду.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржене рішення суду не відповідає вказаним вище вимогам.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 обрано спосіб захисту свого права як власника будинковолодіння АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщення.
При цьому позивач посилався на статтю 405 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як вбачається з доказів, доданих до апеляційної скарги (довідок про результати розгляду звернення ОСОБА_1 до органів поліції про не допуск її до спірного домоволодіння та спричинення їй тілесних ушкоджень колишнім чоловіком, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи) вбачається, що відсутність відповідачки у домоволодінні АДРЕСА_1 обумовлювалась перешкоджанням з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_3 проживати їй разом з дітьми у будинку.
Приймаючи до уваги, що відповідачка не могла у встановленому законом порядку надати ці доказив суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, колегія суддів вважає за можливе прийнятим ці докази.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_1 була відсутня і не проживала певний час у будинку за місцем реєстрації з поважних причин, тому рішення суду про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком є передчасним і таким, що не ґрунтується на законі.
Посилання в рішенні на статтю 391 ЦК України є теж непереконливим, оскільки позивач не просив усунути перешкоди у користуванні майном та розпоряджатися ним. 
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що спір у даній справі стосується захисту права власника нерухомого майна шляхом позбавлення іншої особи права на житло, яке є основним конституційним правом особи, закріпленим у ст. 47 Конституції України.
Вказаною нормою Основного закону визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 21 жовтня 2020 року, серед іншого, районним судом відповідно до ч. 6 ст. 19. П. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України визнано вказану справу малозначною, та постановлено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України при визначенні питання про розгляд справи в порядку спрощенного або загального позовного провадження суд, серед іншого, враховує значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту а також думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною другою статті 184 ЦПК України передбачено, що позивач має право в позовній заяві заявити клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, якщо такий розгляд допускається цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 187 ЦПК України якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач ОСОБА_2 клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження не подавав, суд за власною ініціативою, без проведення підготовчого засідання визначив вид провадження, і при цьому не врахував, що при подачі позову позивач просив в порядку підготовки справи до розгляду викликати свідків для встановлення обставин, що стосуються справи. Вирішення клопотання щодо вказаної процесуальної дії передбачає проведення підготовчого судового засідання та розгляду справи в загальному позовному провадженні. 
Але районний суд, у порушення процесуальних норм, визнав дану справу як справу незначної складності та відніс її до категорії малозначних.
Крім того, в порушення вимог вказаної вище норми, відповідачці ОСОБА_1 не було надано строк для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, незважаючи на те, що спір стосується вирішення питання щодо втрати нею останньої житла, в якому прописана позивачка та її малолітні діти.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального провадження.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що поштову кореспонденцію районний суд направляв на адресу відповідачки у спірному будинку в с. Руська Поляна, до якого остання не мала доступу, у зв`язку із заміною позивачем вхідних замків, а лише 20 листопада 2020 року поліцією Черкаського РВ була вселена в домоволодіння.
Разом з тим, сам позивач у своєму позові вказав адресу перебування відповідачки в с. Костянтинівка, Смілянського району, Черкаської області.
Отже позивач у позовній заяві наголошував на відсутності відповідачки за адресою у спірному домоволодінні, однак вказана обставина залишилася поза увагою суду. Поштове відправлення із копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 38)
Факт отримання позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження у справі відповідачкою заперечується. Отже районний суд розглянув справу за вказаних обставин, вирішивши питання щодо прав та обов`язків останньої, позбавивши її права на надання доказів щодо спростування доводів позовної заяви, що є грубим процесуальним порушенням та самостійною підставою для скасування судового рішення. (п. 3 ч. 3 с. 376 ЦПК України)
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 268, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2020 року скасувати. Ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1261 грн. 20 коп судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Судді