Номер провадження: 22-ц/813/8393/20 
Номер справи місцевого суду: 520/175/14-ц
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 520/175/14-ц

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/8393/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
- заявник – ОСОБА_1 ,
- заінтересовані особи – 1) ОСОБА_2 , 2) Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», 3) ОСОБА_3 , 4) Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипков Єгор Олексійович,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеса, постановлену у складі судді Маломуж А.І. об 11 годині 45 хвилині 06 серпня 2020 року, про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

встановив:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 520/175/14-ц, який було видано Київським районним судом м. Одеси 11 червня 2018 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/0014/82/62326 від 07 серпня 2006 року в розмірі – 469 440,37 доларів США, що еквівалентно - 3 752 236,87 грн..
ОСОБА_1  вобґрунтування вищенаведених вимог посилається на те, що стягувачем пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання та скасування процесуального документа щодо заміни стягувача, а тому такий виконавчий лист не підлягає виконанню (а. с. 3 - 7).
У судове засіданні суду першої інстанції учасники справи не з`явились (а. с. 31).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2020 рокуу задоволенні вищевказаної заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню було відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що зазначені у заяві обставини щодо пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а не визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до статті 432 ЦПК України. Тому, зазначені у заяві обставини підлягають вирішенню у визначеному Розділом VІІ ЦПК України порядку шляхом звернення до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного/приватного виконавця (а. с. 32 - 33). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2020 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вищевикладені вимоги заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувану ухвалу постановлено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на необхідність задоволення вимог заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з огляду на пред`явлення стягувачем виконавчого документу поза межами строків, передбачених діючим законодавством. Крім того, вказує, що постановою Одеського апеляційного суду від 07.04.2020 року було скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.04.2020 року про заміну стягувача. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про заміну стягувача було відмовлено.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
У жовтні 2020 року до апеляційного суду надійшли клопотання ОСОБА_1 про долучення письмових доказів до матеріалів справи.
Апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття вказаної заяви про долучення письмових доказів до матеріалів справи, з огляду на наступне.
Частинами першою - третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами – суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. 
14.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 9901/43/19, зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного документу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.
Матеріалами справи, зокрема відомостями заяви про долучення письмових доказів до матеріалів справи, не підтверджується наявність електронного цифрового підпису у вказаній заяві про долучення письмових доказів до матеріалів справи. Крім того відміткою на вказаній заяві про долучення письмових доказів до матеріалів справи підтверджується відсутність електронного цифрового підпису зазначеного електронного документу. Заява ОСОБА_1 про долучення письмових доказів до матеріалів справи не містить його підпису.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи необхідність долучення письмових доказів до матеріалів справи, ОСОБА_1 посилається на підстави заяви, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Крім того, у жовтні 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшли заяви адвоката Федяєва С.В., діючого від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_3 особисто та ОСОБА_1 про відкладення, призначеного на 29.10.2020 року, розгляду справи. Щодо вказаних заяв про відкладення розгляду справи колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань  техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».
Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.
Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».
 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, адже згідно сталої практики, зокрема цивільного судочинства України, яка знаходить своє відображення у постановах Верховного Суду, підставою для відкладення є не відсутність сторони по справі, належним чином сповіщеної про судове засіданні, а саме - неможливість вирішити спір у судовому засіданні у зв`язку з відсутністю сторони по справі, тобто відкладення справи є правом, а не обов`язком суду. Апелянт висловив свою процесуальну позицію по справі як у скарзі, так і в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції. Інші учасники процесу мали достатньо часу для того щоб висловити свої процесуальну позицію у відзиві на апеляційну скаргу. Крім того, сторони не скористалися наданим їм статтею 212 ЦПК України правом щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотань адвоката Федяєва С.В., діючого від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_3 особисто та ОСОБА_1 про відкладення, призначеного на 29.10.2020 року, розгляду справи, розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Між тим, апеляційний суд вважає за необхідне змінити підстави обґрунтування відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 14.12.2015 року Київським районним судом м. Одеси було постановлено заочне рішення за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги були задоволені та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0014/82/62326 від 07 серпня 2006 року в розмірі – 469 440,37 доларів США, що еквівалентно 3 752 236 гривень 87 копійок.
Виконавчий лист був виданий АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі ООД АТ «Райффайзен Банк Аваль», 11 червня 2018 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року заяву ОСОБА_3 про заміну сторони було задоволено та вирішено замінити кредитора Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 520/175/14, виданого Київським районним судом м. Одеси на ОСОБА_3 .. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 07.04.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року скасовано та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
Надалі, виконавчий лист № 520/175/14-ц, який було видано Київським районним судом м. Одеси 11 червня 2018 року, було пред`явлено до примусового виконання до відділу ДВС лише 31.08.2019 року.
В подальшому, згідно відмітки зі зворотнього боку виконавчого листа зазначено, що виконавче провадження 12 лютого 2020 року було завершено на підставі п. 1. ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто за заявою стягувача. Таким чином, виконавче провадження № ВП 59685598, розпочате головним державним виконавцем Першого Київського ВДВС міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 було завершено.
Надалі, згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Єгором Олексійовичем розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 520/175/14, виданого 11 червня 2018 року та постановлено відкрити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості у розмірі – 3 752 236,87 грн..
За правилами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.
За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Згідно з частиною 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Так, суд першої інстанції мотивував оскаржувану ухвалу тим, що за змістом статті 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.
Обставини, з якими заявник пов`язує наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не є підставою у розумінні статті 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Підстави для цього зазначені у частині 2 статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Матеріали справи не містять даних про добровільне та в повному обсязі виконання боржником чи іншою особою судового рішення про стягнення кредитної заборгованості.
Зазначені у заяві обставини щодо пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а не визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до статті 432 ЦПК України (а. с. 32 – 33).
Апеляційний суд не погоджується з таким мотивуванням місцевого суду висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне.
Як зазначалось вище, згідно вимог частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Заявник як на підставу для задоволення заяви в даній справі посилався зокрема на те, що виконавчий лист було пред`явлено до виконання після закінчення строків пред`явлення їх до виконання.
Законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині 4 статті 369 ЦПК України.  
При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.
За правилами, передбаченими частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосування таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про неможливість визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню з підстав пропущення строку стягувачем для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що з огляду на відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем, заявник обрав невірний спосіб захисту його прав шляхом звернення до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені у заяві обставини підлягають вирішенню у визначеному Розділом VІІ ЦПК України порядку, а саме шляхом звернення до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця.
Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що задоволення вищевказаних вимог заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню фактично позбавить стягувача права на звернення до суду з вимогою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Крім того, апеляційний суд, вбачаючи вищевикладені норми права щодо можливості визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про необхідність задоволення вимог заяви ОСОБА_1 з огляду на скасування процесуального документу щодо заміни сторони стягувача. Такі доводи зводяться до переоцінки доказів, зводяться до невірного тлумачення вищевказаних норм права щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а тому не мають наслідком задоволення апеляційної скарги.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання вищевказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Між тим, апеляційна скарга є частково обґрунтованою в частині зміни обґрунтування підстав відмови в задоволенні скарги, тому підлягає частковому задоволенню.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити обґрунтування підстав відмови у задоволенні заяви, виклавши мотивувальну частину оскаржуваної ухвали в редакції мотивувальної частини даної постанови.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
За правилами частини 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права призвело до невірного обґрунтування підстав відмови у задоволенні заяви, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні заяви необхідно змінити за вищевказаного обґрунтування.
В решті ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в частині 2 статті 389 ЦПК України. 
Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеса від 06 серпня 2020 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню- змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В решті ухвалу суду– залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною 2 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 листопада 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе