П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3922/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Богоніс Михайло Богданович  
Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
24 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Залімського І. Г. , 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 5 серпня 2020 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, у якій позивач просив:

  1.1. визнати протиправним та скасування рішення відповідача від 02.07.2020 про відмову в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою;

   1.2. зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ВН № 0392423 від 12.08.1997, із урахуванням висновків суду.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що в грудні 2019 звернувся до відповідача із клопотанням про виділення йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997. Листом відповідача від 09.01.2020 № 02-18-06 йому відмовлено у виділенні земельної ділянки, оскільки вільних земельних ділянок в межах села немає. В списках розпаювання позивач відсутній.

3.Не погоджуючись із вказаним листом позивач оскаржив його до адміністративного суду.

4. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі № 120/1389/20 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви від 21.12.2019 та зобов`язано відповідача розглянути заяву та прийняти рішення щодо вирішення питання порушеного в заяві від 21.12.2019. Рішення суду мотивовано тим, що оформляючи відмову у формі листа від 09.01.2020 № 02-18-06, відповідач діяв не у спосіб встановлений законом, оскільки питання про виділення земельної ділянки підлягало вирішенню шляхом прийняття індивідуального акту у формі рішення.

5. На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі № 120/1389/20, відповідачем 02.07.2020 прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки зборами уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997 визнано недійсним.

6. Позивач вважав рішення протиправним і таким що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що сертифікат є дійсним до виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Тому з метою захисту своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до суду із цим позовом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

7. 20 жовтня 2020 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у задоволенні позовних вимог відмовлено.     

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

8. Апелянт ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

9. Апелянт зазначив, що 2 липня 2020 року рішенням Джуринської сільської ради 43 сесії 7 скликання було відмовлено в задоволені заяви позивача. Свою відмову відповідач мотивував тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) відповідно зборів уповноважених членів КСП «Мрія» визнано недійсним. Однак з такими висновками відповідача не погоджується, вони с неправомірними, та такими, що не грунтуються на вимогах закону, а судом першої інстанції не вірно надано правову оцінку обставинам справи, та не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВИ №0392423 від 12.08.1997 р. у встановленому законом порядку недійсним в судовому порядку не визнавався, відповідних доказів відповідач суду не надав, і суд таких обставин не прийняв до уваги.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

10. Позивач через свого представника 21.12.2019 року звернувся до відповідача із заявою про виділення йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997 (а.с.26).

11. Листом відповідача від 09.01.2020 № 02-18-06 йому відмовлено у наданні земельної ділянки, оскільки вільних земельних ділянок в межах села немає. В списках розпаювання позивач відсутній.

12. Не погоджуючись із вказаним листом, позивач оскаржив його до адміністративного суду.Не погоджуючись із вказаним листом позивач оскаржив його до адміністративного суду.

13. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі № 120/1389/20 визнано протиправною бездіяльність відповідача в не розгляді заяви від 21.12.2019 та зобов`язано відповідача розглянути заяву та прийняти рішення щодо вирішення питання порушеного в заяві від 21.12.2019.

14. Рішенням суду від 10.06.2020 оцінка підставам відмови не надавалася. Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що оформляючи відмову у формі листа від 09.01.2020 № 02-18-06, відповідач діяв не у спосіб встановлений законом, оскільки питання про виділення земельної ділянки підлягало вирішенню шляхом прийняття індивідуального акту у формі рішення.

15. На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі № 120/1389/20, відповідачем 02.07.2020 прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки зборами уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997 визнано недійсним (а.с.27).

16. Не погоджуючись із рішенням 43 сесії 7 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 02.07.2020, позивач звернувся до суду із цим позовом з метою визнання його протиправним та скасування.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

17. Правова позиція позивача викладена в п.9 рішення.

18. Відповідач зазначив, що  відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

19. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

20. Разом з тим відповідач також зазначив, що рішенням зборів уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, яке оформлене протоколом № 2 від 25.12.1999 з додатком № 2, визначено, що 21 особа, в тому числі і позивач, були включені до списку на одержання сертифікатів на право на земельну частку (пай) помилково і такі особи позбавлені права на одержання сертифікату. Відповідач зазначив, що оскільки позивач на момент проведення розпаювання не був ні членом КСП, ні пенсіонером з їх числа, тому права на земельну частку (пай) в КСП не мав і немає.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ           

21. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

22. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

23. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

24. Частиною 1 ст. 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

25. До земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

26. Відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

27. 26.04.2003 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Земельного кодексу України" № 675-IV, яким п. 8 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III доповнено абзацами, згідно з якими члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності ним Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

28. Правовідносини щодо паювання земель сільськогосподарського призначення врегульовані зокрема Указом Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ № 720/95). Пунктом 1 Указу № 720/95 передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

29. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами заснованого підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю (п. 2 Указу № 720/95).

30. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (п. 5, 6 Указу № 720/95).

31. У відповідності до абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи в сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 № 666/94, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства, видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначення у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі.

32. Із наведеного вище слідує, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом пункту 8 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

33. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, визначені Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 № 899-IV (далі - Закон від 05.06.2003 899-IV).

34. Відповідно до ст. 1 Закону від 05.06.2003 899-IV право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

35. Згідно зі ст. 2 Закону від 05.06.2003 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

36. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:

   36.1. свідоцтво про право на спадщину;

  36.2. посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);

   36.3. рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

37. Відповідно до ст. 3 Закону від 05.06.2003 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

38. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

39. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону від 05.06.2003 899-IV, встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється, в тому числі, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ            

40. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.                                  

41.  Оцінюючи підстави прийняття рішення 43 сесії 7 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 02.07.2020, та доводи апелянта про його протиправність, колегія суддів зазначає наступне.

42. Згідно з оскарженим рішенням 43 сесії 7 скликання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 02.07.2020 апелянту відмовлено у задоволенні заяви про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у зв`язку із тим, що зборами уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997 визнано недійсним. Відповідно до рішення зборів уповноважених членів КСП "Мрія" від 25.12.1999 оформленим протоколом № 2, апелянта виключено із списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) у зв`язку із тим, що він не був членом КСП. У рішенні зазначено, що включення його до цього списку відбулося безпідставно та незаконно.

43. Відповідно до п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

44. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

45. Повноваження органів місцевого самоврядування у процесі вирішення питань про виділення земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) врегульовані ст. 5 Закону від 05.06.2003 899-IV.

46. Відповідно до норм ст. 5 Закону від 05.06.2003 899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

47. Аналізуючи положення ст. 5 Закону від 05.06.2003 899-IV колегія суддів дійшла висновку, що Джуринська сільська рада Шаргородського району Вінницької області при розгляді заяви апелянта в межах своїх повноважень мала право враховувати списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Вказана норма підтверджує важливість уточнення списків у процесі розгляду питання щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), адже саме внесення особи у список, є одним із юридичних фактів із настанням якого пов`язано виникнення права на земельну частку (пай).

48. На виконання положення ст. 5 Закону від 05.06.2003 899-IV відповідачем встановлено, що згідно рішення зборів уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, яке оформлене протоколом № 2 від 25.12.1999 з додатком № 2, визначено, що 21 особа, в тому числі і ОСОБА_1 , були включені до списку на одержання сертифікатів на право на земельну частку (пай) помилково і такі особи позбавлені права на одержання сертифікат. 

49. Отже відповідно до рішення зборів уповноважених членів КСП «Мрія» с. Джурин Шаргородського району Вінницької області від 25.12.1999 апелянта виключено із числа осіб, які мають право на земельну частку (пай). Рішення в судовому порядку не оскаржено і є чинним.

50. Аналізуючи доводи апелянта про чинність виданого йому сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997, колегія суддів зазначає наступне.

51. З процитованих вище норм п.п. 1, 2, 5, 6 Указу від 08.08.1995 № 720/95 випливає, що сертифікат на право на земельну частку (пай) за своєю правовою природою є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), адже саме право виникає не з моменту видачі сертифікату, а для його виникнення необхідно сукупність інших юридичних фактів таких як передання земель у колективну власність КСП, належність апелянта до числа осіб, які мають право на земельну частку (пай), формування відповідних списків осіб, визначення площі земельної частки в умовних кадастрових гектарах, тощо. 

52. Такий висновок узгоджується із положеннями ст. 2 Закону від 05.06.2003 899-IV, яка передбачає, що сертифікат не є єдиним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай).

53. Щодо дійсності виданого апелянту сертифікату серії ВН № 0392423 від 12.08.1997, колегія суддів також враховує презумпцію чинності його як документу, що може посвідчувати право апелянта. 

54. Однак така презумпція відноситься до числа спростовних презумпцій. При цьому, за обставин цієї справи, очевидним є факт виникнення спору про чинність права позивача на земельну частку (пай), оскільки при розгляді заяви апелянта відповідачем встановлено, що ОСОБА_2 виключено із числа членів КСП "Мрія", які мають право на земельну частку (пай).  

55. Із урахуванням усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів акцентує увагу, що справи, пов`язані із оцінкою дійсності (недійсності) свідоцтв про право власності на майно, актів про право власності на землю, інших документів, що посвідчують "право цивільне", можуть вирішуватися із застосуванням способів захисту цивільних (господарських) прав та інтересів, передбачених нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

56. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за наявності спору щодо права апелянта на земельну частку (пай), відсутні підстави для зобов`язання Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на виділення йому земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ВН № 0392423 від 12.08.1997. За обставин цієї справи, суд першої інстанції правильно вважав, що передумовою надання апелянту бажаного дозволу повинно бути визнання у порядку цивільного судочинства його права на земельну частку (пай). І в подальшому рішення суду про визнання права на земельну частку (пай), в силу ст. 2 Закону від 05.06.2003 899-IV, може бути підставою для виділення позивачу в натурі (на місцевості) бажаної земельної ділянки.

57. Таким чином, проаналізувавши обставини справи та норми діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог адміністративного позову.

58. Посилання представника апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 року є безпідставним, так як в ній йдеться про те, до якої юрисдикції віднесений спір про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а не вирішення справи по суті спору.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

59. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

60. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

61. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

62. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

63. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

64. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного              застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б              підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу   ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Залімський І. Г.