ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 грудня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 593/925/17
провадження № 61-7042св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
 
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2018 року в складі судді Данилів О. М. та на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року в складі колегії суддів Сташківа Б. І., Костіва О. З., Парандюк Т. С.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило в порядку статті 216 ЦК України застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 9 124,52 доларів США як суму відшкодування різниці вартості автомобіля, яка на день звернення до суду, а саме: 23 червня 2017 року становила 237 471,11 грн, та 3562,08 грн судового збору. 
 
Позовна заява мотивована тим, що 24 лютого 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 00009516, за яким позивач передав відповідачу в користування транспортний засіб VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2011 року виробництва, шасі №  НОМЕР_1 . Відповідач зобов`язався прийняти вказаний автомобіль і сплатити кошти шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат і виплати лізингових платежів, що є невід`ємною частиною договору на суму в еквіваленті до гривні 20 256 доларів США.
 
06 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис про повернення позивачу об`єкта лізингу - вищезазначеного автомобіля, який 15 жовтня 2012 року було повернуто ТОВ «Порше лізинг Україна». 
 
Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року, вказаний договір про фінансовий лізинг визнано недійсним та стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 сплачений ним авансовий платіж у розмірі 81 186,05 грн. 
 
Вказує, що при укладенні договору про фінансовий лізинг вартість автомобіля становила 20 256 доларів США, а при його вилученні - 11 131,48 доларів США, тобто внаслідок використання відповідачем автомобіля його вартість зменшилася на 9 124,52 доларів США, що підтверджується звітом, складеним суб`єктом оціночної діяльності про оцінку транспортного засобу, а тому для відновлення первісного стану сторін з відповідача підлягає стягненню різниця вартості автомобіля між його ціною на час укладення договору лізингу та ціною на час повернення автомобіля лізингодавцю, яка станом на липень 2017 року становила 9 124,52 доларів США, що еквівалентно 237 471,11 грн. 
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2018 року позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» 237 471,11 грн різниці вартості автомобіля VOLKSWAGEN POLO із д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску та 3 562,08 грн судового збору.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що:
            відповідно до Акту опису й арешту майна від 11 жовтня 2012 року та Акту приймання-передачі транспортного засобу від 15 жовтня 2012 року автомобіль VW Polo Sedan, 2011 року випуску повернутий ТОВ «Порше Лізинг України» на підставі виконавчого напису нотаріуса (у зв`язку з неналежним виконанням лізингоодержувачем умов договору);
            рішенням Тернопільського апеляційного суду від 08 вересня 2016 року  визнано недійсним договір фінансового лізингу і в порядку реституції стягнуто з лізингодавця на користь лізингоодержувача сплачені ним за договором авансові платежі у розмірі 81 186,05грн (указане рішення суду виконано);
            лізингоодержувач отримав за договором від 24 лютого 2012 року новий автомобіль вартістю 20 256 дол США, а повернув у жовтні 2012 року пошкоджений автомобіль вартістю 11 131,48 дол США;
та зробив висновок, що відшкодування різниці у вартості майна може мати місце в порядку відшкодування збитків, зокрема, у випадку коли таке майно було пошкоджено.  
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2018 року змінено шляхом зменшення розміру різниці вартості автомобіля з 237 471,11 грн до 211 223,41 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, стягуючи різницю вартості використовуваного ОСОБА_1 транспортного засобу в сумі 237 471,11 грн, не врахував, що 24 січня 2018 року ТОВ «Порше Лізинг України» отримало від страхової компанії 26 187,70 грн страхового відшкодування за пошкодження автомобіля, у зв`язку з чим сума, що стягується, підлягає зменшенню. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2018 року та на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, і передати справу на новий судовий розгляд. 
 
Вважає, що автомобіль придбано за гривні, а тому визначення різниці вартості в еквіваленті до долара США порушує його права та положення статті 533 ЦК України; ТОВ «Порше Лізинг Україна» отримало страхове відшкодування в розмірі 26 187,70 грн 05 лютого 2013 року, а тому суд безпідставно визначив еквівалент указаної суми станом на 2019 рік, що унеможливлює визначення різниці вартості нового автомобіля та цього ж автомобіля внаслісдок його використання. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
17 травня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Порше Лізинг Україна» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому товариство просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 
 
Вказує, що вартість об`єкта лізингу відповідно до договору про фінансовий лізинг становить 20 256 дол США, такі умови договору погоджені сторонами. За період використання ОСОБА_1 автомобіля його дійсна вартість знизилася до 11 131,48 доларів США, і це підтверджується звітом про оцінку його ринкової вартості, а тому правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з відповідача різниця вартості автомобіля у розмірі 20 256 дол США - 11 131,48 дол США = 9 124,52 дол США. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 24 лютого 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про фінансовий лізинг № 00004459. Об`єктом лізингу є транспортний засіб марки VW Polo Sedan 1.6 I benzin, 2011 року випуску, шасі № НОМЕР_1 (далі - об`єкт лізингу, автомобіль). На виконання  умов  указаного  договору  відповідач  вніс  авансовий платіж у розмірі 3 038,40 дол США.
 
06 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис № 2326 про повернення ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіля у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору лізингу.
 
Відповідно до Акту опису й арешту майна від 11 жовтня 2012 року та Акту приймання-передачі транспортного засобу від 15 жовтня 2012 року автомобіль VW Polo Sedan повернуто ТОВ «Порше Лізинг України».
 
Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року укладений між сторонами 24 лютого 2012 року договір лізингу визнано недійсним та вирішено питання про застосування наслідків його недійсності шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 3 038, 40 дол США авансового платежу, розмір якого по курсу Національного Банку України на день ухвалення рішення становив 81 186,05 грн.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у чинній до 08 лютого 2020 року редакції) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Оскаржувані судові рішення не відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Предметом спору в цій справі є відшкодування збитків внаслідок недійсного правочину.
 
За загальним правилом наслідком недійсності правочину є обов`язок кожної зі сторін такого правочину повернути в натурі другій стороні все одержане на виконання цього правочину, а в разі неможилвості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, - відшкодувати вартість того, що одеражано, за цінами на момент відшкодування (частина 1 статті 216 ЦК України).  
 
Судами встановлено, що об`єкт лізингу повернутий лізингодавцю у жовтні 2012 року, сплачені лізингоодержувачем авансові платежі за договором стягнуто на користь лізингодавця рішенням суду, яке набрало законної сили та виконано 26 червня 2017 року, а також що 24 січня 2018 року лізингодавець отримав від страхової компанії страхове відшкодування за пошкодження автомобіля під час використання його лізингоодержувачем.
 
Тобто, кожній зі сторін іншою стороню повернуто в натурі все одержане за недійсним договором з урахуванням відшкодувння за користування майном (його пошкодження).
 
Відповідно до частини другої статті 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
В обгрунтування вимог про відшкодування лізингоодержувачем різниці між вартістю об`єкта лізингу - нового автомобіля та його вартістю після використання позивач у цій справі посилався на те, що вартість об`єкта лізингу та лізингові платежі визначені сторонами в еквіваленті до доларів США, а також що вартість об`єкта лізингу знизилась внаслідок користування ним. Виходив із того, що вартість нового автомобіля на момент укладення договору становила еквівалент 20 256 дол США, а після використання зменшилася відповідно до звіту про оцінку вартості автомобіля станом на 24 січня 2013 року до еквівалента 11 131, 48 дол США,  враховуючи курс гривні до долара США на момент звернення до суду з позовом.  
 
Оскільки об`єкт лізингу повернутий лізингоодержувачу в натурі в 2012 році, за його пошкодження лізингодавець одержав страхове відшкодування у 2018 році, колегія суддів робить висновок, що обставини, на які в обгрунтування своїх вимог посилається позивач, не дають підстав для висновку, що внаслідок недійсного правочину йому завдано збитків у вигляді різниці вартості об`єкта лізингу в еквіваленті доларів США, які підлягали би відшкодуванню відповідно до частини другої статті 216 ЦК України.
 
Такий же висновок щодо застосування частини другої статті 216 ЦК України у подібних правовідносинах зроблений Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 755/7989/18 (провадження 61-18675св19).   
 
Оскільки встановлені судами обставини не є передбаченими частиною другою статті 216 ЦК України підставами для відшкодування збитків, завданих внаслідок недійсного правочину, у судів першої та апеляційної інстанцій не було підстав для задоволення позову ТОВ «Порше Лізинг Україна».
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Неправильне застосування норм матеріального права відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень повністю та ухвалення нового рішення. Передбачених процесуальним законом підстав для передачі справи на новий судовий розгляд колегією не встановлено. 
 
У зв`язку з наведеним касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.     
 
Щодо розподілу судових витрат
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.
 
Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Враховуючи часткове задоволення вимог касаційної скарги та звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, із ТОВ «Порше Лізинг Україна» в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5 343,12 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 7 124,16 грн, що становить 12 467,28 грн.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
 
Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року скасувати. 
 
У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до  ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсного правочину шляхом відшкодування збитків відмовити.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» в дохід Державного бюджету України 12 467,28 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору. 
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2018 року та постанова Тернопільського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. Ю. Тітов