П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/1799/20	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
 Стас Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

03березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 встановити місяць обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача (базовий місяць) за період з березня 2009 року по червень 2012 року – січень 2008 року;
визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивачу з березня 2009 року по червень 2012 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу належну індексацію грошового забезпечення з березня 2009 року по червень 2012 року, вважаючи місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача (базовим місяцем) січень 2008 року.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в оскаржуваний період проходив військову службу в управлінні Південного оперативного командування, правонаступником якого є відповідач. Наявними в матеріалах справи довідками підтверджується факт невиплати індексації позивачу за оскаржуваний період, що свідчить про невідповідність дій відповідача законодавству України. Індексація є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. З урахуванням положень п. 5 Порядку №1078 базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення є січень 2008 року.
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи про необґрунтованість доводів позивача та їх невідповідність вимогам чинного законодавства. Посилаючись на ч. 6 ст. 5 Закону України №1282-ХІІ відповідач зазначає, що його фінансування здійснюється за рахунок коштів Держбюджету України, відтак ВЧ НОМЕР_1 здійснює платежі виключно в межах виділених асигнувань. Розмір грошового забезпечення позивача з березня 2009 року по червень 2012 року не був нижчим від рівня, визначеного в ч. 3 ст. 46 Конституції України і дозволяв забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати його людську гідність, що не суперечить ст. 21 Конституції. Невиплата індексації за оскаржуваний період очевидно обумовлена міркуванням економічної політики та фінансових труднощів. Крім того, рішенням Командувача Сухопутних військ ЗСУ від 19.12.2019 ВЧ НОМЕР_1 виключено з мережі розпорядників бюджетних коштів та зараховано на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з березня 2009 року по червень 2012 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити    індексацію грошового забезпечення з березня 2009 року по червень 2012 року ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на п.1,2.3.4 ч. 1 ст. 317 КАС України, як підстави для скасування рішення, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних  вимог ОСОБА_1  в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, наводить доводи, що містилися у відзиві на позовну заяву. Крім того, вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Також зазначає, що позивачем не надано доказів проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 в оскаржуваний період. Крім того, судом першої інстанції помилково задоволено позов Штемана, а не ОСОБА_1 . 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 01.08.1987 по 03.10.2018 (а.с. 12-13).
В період з січня 2009 по червень 2012 займав посади начальника відділу зв`язку штабу управління Південного оперативного командування та начальника групи зв`язку та інформаційних систем штабу управління Південного оперативного командування (а.с. 12).
Відповідно до витягу із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 03.10.2018 №631 позивача звільнено з військової служби у запас, відповідно за пунктом “б”  відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
На звернення позивача від 20.11.2019 №27/зі листом від 22.11.2019 №1/6744 командиром ВЧ НОМЕР_1 надано відповідь в якій повідомлено, що у ВЧ НОМЕР_1 , яка є правонаступником Південного оперативного командування, інформація щодо сум нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Південного оперативного командування відсутня. Для отримання інформації рекомендовано звернутися до Одеського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міноборони України (а.с. 18)
Відповідно до архівної довідки №1791/719 від 16.01.2020, виданої Галузевим державним архівом Міноборони України, в роздавальних відомостях на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям управління Південного оперативного командування нарахування індексації ОСОБА_1 за період з березня 2009 по червень 2012 не відображено  (а.с. 20).
Позивач не погодився з бездіяльністю ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення та звернувся до суду з цим позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог законодавства проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. При цьому розрахунок індексації та встановлення базового місяця є дискреційними повноваженнями відповідача, як органу в якому позивач проходив службу та отримував грошове забезпечення. Крім того, ВЧ НОМЕР_1 не надано належних доказів обставин виключення її з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахуванню на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_4 .
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на зазначене перегляд рішення суду першої інстанції здійснюється в частині задоволених вимог щодо наявності підстав для визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу в період з березня 2009 року по червень 2012 року.
Згідно  ст.9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991  № 2011-XII  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до Закону України № 2011-XII  грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до  ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03 липня 1991 року № 1282-XII  (далі - Закон України № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до  ст.2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений  постановою Кабміну України від 17.07.2003 №1078  (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п.2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до п.6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Посилання апелянта на положення   ч.6 ст.5 Закон України № 1282-XII, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення,  згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, судова колегія вважає необґрунтованими.
Наведені доводи апеляції не відповідають нормам  Закону № 1282-XII  та п. 11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до  Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Крім того, ч. 6 ст. 5 Закону України № 1282-XII (щодо обмеження нарахування та виплати індексації) почала діяти з 01.01.2015, тобто поза межами оскаржуваного періоду, а отже обґрунтовувати нею допущену відповідачем бездіяльність з 2009 по 2012 роки неможливо.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі “Кечко проти України” (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. 
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Судова колегія зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 , відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.
Крім того, безпідставними є посилання апелянта на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно яких визначено не нараховувати індексацію до окремого роз`яснення.
Як вже зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений  Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  та  Законом України “Про індексацію грошових доходів населення”. В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.
Судова колегія звертає увагу, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення. 
          Вірними є висновки суду першої інстанції, що ВЧ НОМЕР_1 не надано належних доказів виключення її з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахуванню на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_2 .
          Дійсно наданий відповідачем лист т.в.о. начальника фінансового-економічного управління Командування Сухопутних військ ЗСУ від 19.12.2019 року на адресу    Командувача Сухопутних військ ЗСУ містить лише пропозиції щодо виключення окремих військових частин з розпорядників бюджетних коштів та зарахування їх до інших військових частин, проте відповідного рішення на підтвердження даного факту ВЧ НОМЕР_1 не надано, як до суду першої так і апеляційної інстанції.
При цьому у відповіді від 22.11.2019 №1/6744 командир ВЧ НОМЕР_1 зазначає, що військова частина є правонаступником Південного оперативного командування де проходив службу позивач в оскаржуваний період (а.с. 12,18). 
Також судова колегія зазначає про помилковість доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав.
За визначенням використаним у частині другій  статті 233 Кодексу законів про працю України    зазначено під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Колегія суддів вважає, що вимоги щодо нарахування індексації грошового забезпечення в період проходження військової служби є однією із форм реалізації закріпленого у  статті 43 Конституції України  права на працю, а тому суд повинен керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої  статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовця.
У  рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013    за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої  статті 233 Кодексу законів про працю України    зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. 
Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 26 листопада 2019 року у справі №340/184/19.
З урахуванням зазначеного посилання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.  122,  123 Кодексу адміністративного судочинства України є помилковим.
Зазначення в оскаржуваному рішенні позивача, як ОСОБА_2 свідчить про допущену судом першої інстанції описку, яку можна виправити відповідно до положень ст. 253 КАС України судом, який постановив судове рішення, з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи.
Вищевикладене в сукупності свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, що проявилася в не проведенні індексації грошового забезпечення позивачу в період з березня 2009 року по червень 2012 року та необхідності поновлення відповідного права ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за вищевказаний період.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 13 квітня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          Л.ВСтас