ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 140/8679/20 пров. № А/857/10612/20	

          Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                              Святецького В.В.          
суддів                                                                    Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року про зупинення провадження у справі №140/8679/20 (суддя Валюх В.М., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
                                                                                                                ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила: а) визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та щомісячної невиплати з 17 липня 2018 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному  статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
б) зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести з 17 липня 2018 року нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному  статтею 39 цього Закону, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду в адміністративний справі №510/1286/16-а.
Не погодившись з постановленою ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на її незаконність, просить її скасувати.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно з  рішення Конституційного Суду №6-р/2018 від 17.07.2018  має право на спірне підвищення пенсії. З приводу строку позовної давності, вказує на наявність правової позиції Верховного Суду у справі № 646/6250/17, а тому вважає, що для вирішення даної справи немає необхідності зупиняти провадження.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України  розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 02.04.2019 було передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду справу № 510/1286/16-а за позовом до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. У вказаному судовому рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду визначено виняткові правові проблеми, які, головним чином, полягають у необхідності формування правових позицій, а саме: чи можуть cудами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (стаття 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та стаття 122 в чинній редакції), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?; чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (стаття 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та стаття 122 в чинній редакції), для фактичного встановлення строкових меж (може граничним меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?; чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду?; чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої  статті 7 КАС України  використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої  статті 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення";  статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  та статей  51,  55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком? Ухвалою Великої Палати Верховного Суду України 26.06.2019 прийнято до розгляду справу №510/1286/16-а.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки у справі №510/1286/16-а Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах повинна сформувати правову позицію щодо застосування строків звернення до суду у спорах стосовно соціального захисту, а відповідач у даній справі вказує на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст. 122 КАС України, наявні підстави для такого зупинення.
Так, відповідно до п.п. 5,9 ч.2  ст.236 КАС України  суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції; розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі.
Зі змісту наведеної норми слідує, що своїм правом зупинити провадження у справі суд може скористатися лише за наявності обставин, що створюють об`єктивні перешкоди в розгляді справи, створюють неможливість її розгляду.
Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.
Відповідно до п.п.21, 22 ч.2  ст.4 КАС України  типові адміністративні справи - це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.
Зразкова адміністративна справа - це типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
При цьому норми  КАС України  не містять визначення терміну «подібні правовідносини».
Тлумачення визначення «подібності правовідносин» міститься, зокрема, у низці постанов Верховного Суду (від 13.02.2019 у справі № 802/3999/15-а, від 03.07.2019 у справі № 826/27404/15 та інші).
Зі змісту вказаних постанов подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФ України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати позивачу з 17 липня 2018 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному  статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Предметом спору в справі № 510/1286/16-а (провадження № 11-345апп19, яка розглядається Великою Палатою Верховного Суду) є визнання неправомірними дій пенсійного органу щодо неврахування для обчислення пенсії сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних та ювілейних свят та інших виплат; зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії як державному службовцю з дати її призначення - 17.07.2009 на виконання  ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу», з урахуванням середньомісячної суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних та ювілейних свят та інших виплат за 24 календарні місяці.
Відповідно до п.3 ч.1  ст.236 КАС України  суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
На переконання колегії суддів, справа, що розглядається, та справа № 510/1286/16-а є взаємопов`язаними справами, оскільки з матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до Волинського окружного адміністративного суду у 2020 році з позовом, у якому просив зобов`язати відповідача провести з 17 липня 2018 року нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39  цього Закону, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), а усі питання щодо формування правових позицій, які ставить перед собою Велика Палата Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а стосуються саме строків звернення до суду у спорах, що стосуються неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі, оскільки щодо наведених питань не сформовано єдиної практики вирішення наведених спорів.
Відтак, розгляд справи № 510/1286/16-а створює об`єктивну неможливість для розгляду справи за позовом ОСОБА_1 , що відповідно до вимог  ст. 236 КАС України  є підставою для зупинення провадження у справі.
Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з метою правильного застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права необхідно зупинити провадження у справі на підставі п.5 ч.2  ст.236 КАС України  до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.       
Керуючись ст. ст.  294,  308,  311,  312,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд -                                                                                                                

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року про зупинення провадження у справі №140/8679/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями) та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 21.10.2020.