ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року          м.Дніпро         Справа №  908/392/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач)                  
суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя  на рішення  господарського суду Запорізької  області від 24.04.2020 року   у справі №908/392/20 (суддя Боєва О.С.) 
за позовом  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, код ЄДРПОУ 20077720 (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6)
до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, код ЄДРПОУ 07809992 (69063, м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, буд. 4)
про  стягнення  1 499,14 грн.,-
                                                            ВСТАНОВИВ:

          Рішенням господарського суду Запорізької  області від 24.04.2020 року   у справі №908/392/20 позов  задоволено частково.
          Стягнуто з  Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 671,94 грн. - пені,  34,89  грн. - 3 % річних,  746,78 грн. втрат від інфляції та 2102,00 грн.  витрат зі сплати судового збору. 
                   В задоволенні іншої частини позову  відмовлено. 
          Рішення обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем  умов договору    №1668/15-ТЕ(Т)-13 від 17.02.2015 року про постачання природного газу в частині своєчасної оплати за поставлений газ, що є підставою для стягнення відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат та 3% річних, а також пені згідно  п.7.2 договору.
          Суд перевірив проведені позивачем розрахунки та дійшов висновку про помилку у розрахунку  інфляційних втрат за актом за січень 2015 року.
          Не погодившись з рішенням суду, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку.
          В апеляційній скарзі позивач не погоджується з рішенням господарського суду Запорізької області від 24.04.2020 року у справі № 908/392/20 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат на суму 45,53 грн. та вважає рішення суду в цій частині незаконним та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.
          Апелянт спростовує доводи суду про неможливість здійснення нарахувань індексу інфляції за кожен наступний місяць на суму боргу, що вже включає в себе інфляційне збільшення за попередні періоди.
          Просить  рішення господарського суду Запорізької області від 24.04.2020 року у справі № 908/392/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат  в розмірі 45,53 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
          Стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.
          Квартирно-експлуатаційний відділ  м. Запоріжжя в апеляційній скарзі  зазначає на порушення судом норм процесуального права щодо належної оцінки доказів.
          Вказує, що судом першої інстанції надана оцінка лише діям відповідача щодо невиконання зобов`язань (п.6.1, та п.7.2 договору) і залишено поза увагою невиконання позивачем зобов`язання згідно п.3.4 договору, у якому чітко зазначено про те, що Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, який продавець (позивач) не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою.
          Також апелянт  звертає увагу апеляційного суду на те, що договір від 17.02.2015 року № 1668/15-ТЕ(Т)-13 не передбачає можливості попередньої оплати з поставки газу.
          Просить рішення господарського суду Запорізької області від 24.04.2020 року у справі № 908/392/20 скасувати, залишити позов без задоволення.
          Відзиви  на апеляційні скарги сторони по справі не надали. 
          Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу  України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
          Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу  України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
          За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
          Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020 року  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача в порядку письмового провадження, а ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2020 року  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача в порядку письмового провадження.
          Обидві апеляційні скарги об`єднані в одне апеляційне провадження.
          Обговоривши доводи скаржників, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу  м. Запоріжжя не підлягає задоволенню,  апеляційну скаргу   Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” слід задовольнити з наступних підстав:   
          З матеріалів даної справи вбачається, що 17.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (на сьогодні - Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” - продавець, позивач у справі) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Запоріжжя (покупець, відповідач у справі) укладено договір 1668/15-ТЕ(Т)-13 купівлі-продажу природного газу, за п. 1.1. якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у  2015 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти газ та оплатити цей природний газ  на умовах цього договору (а.с.14-18). 
          Газ, що постачається  за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п.1.2. договору).
          Згідно п. 2.1. договору постачальник передає  споживачу з 01.01.2015 року  по 31.03.2015року  газ обсягом до 5,700 тис. куб. м., у т.ч. по місяцях (тис.куб.м.): січень – 2,3, лютий – 2,0, березень – 1,4.   
          За змістом пункту 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем  покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. 
          У пункті 3.4. договору, зокрема, зазначено, що не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві  підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. 
          Пунктом 5.2. договору передбачено, що ціна за 1000 куб. м. газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у  вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природно газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу – 1091,00 грн., крім того ПДВ – 20%,  всього з ПДВ – 1309,20 грн. 
          Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 6218,70 грн., крім того ПДВ, разом – 7462,44 грн. (п. 5.5.).
          Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
          Відповідно до розділу 11 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015 року  і діє в частині реалізації газу з до 31.03.2015року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення. 
                  Судом встановлено, що відповідно до договору  позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму у розмірі 7462,44 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу: від 28.02.2015 року  за січень на суму 3011,16 грн.,  від 28.02.2015 року за лютий на суму 2618,40 грн., від 31.03.2015 року за березень на суму 1832,88 грн. Вказані акти підписані представниками сторін та газорозподільчою організацією – ПАТ “Запоріжгаз” й скріплені печатками підприємств (а.с.19-21). 
        Відповідач здійснив оплату за отриманий у січні, лютому та березні 2015 року природний газ у загальному розмірі 7462,44 грн., однак з порушенням строку встановленого у п. 6.1. договору, а саме: 16.04.2015 року перераховано позивачу суму 2618,40 грн., 21.05.2015 року  суму 3011,16 грн. та суму  1832,88 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи банківськими виписками (а.с.22, 24, 26).
           Умовами п.7.1 договору сторони погодили, що за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.
          Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
          Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
          Спростовуючи доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає, що відповідно до умов п.3.2.1 та п.3.1.3 договору  покупець отримує від продавця попередньо погоджений плановий обсяг поставки газу, приймання-передача газу здійснюється з рівномірно припустимим відхиленням добових обсягів. 
          Згідно з умовами п.п. 3.3, 3.4 договору обов`язок зі складання актів, із зазначенням у них обсягів споживання газу на підставі показів власних вузлів обліку, покладено на покупця, який зобов`язаний надавати продавцю ці акти, що підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу.  
          Щодо обов`язку продавця, на що звертає увагу апелянт, то відповідно до умов договору він зобов`язаний повернути підписані акти не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу.
          Як вище зазначено, такі акти підписані та додані до матеріалів справи. Відповідачем не доведено, що акти повернуті покупцю з порушенням строку, обумовленого договором.
          Надана відповідачем копія Витягу з журналу реєстрації вхідних документів свідчить про отримання кореспонденції “Щодо підписання актів” від  Запоріжгаз, а не від позивача, а посилання відповідача на правовідносини з ПАТ “Запоріжгаз” не впливають на  вирішення спору між сторонами по даній справі, оскільки п.3.4 договору чітко зазначає на повернення акту покупцю саме продавцем, а не газотранспортним підприємством.
          Таким чином, доводи, про які вказує апелянт - відповідач, належними та допустимими доказами не підтверджені.
           Пунктом з п. 6.1 договору  передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими кошами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
          Отже, є доведеним, що відповідач у даній справі здійснив оплату отриманого за договором газу з порушенням строку, погодженого п.6.1 договору. 
          Колегія поділяє доводи суду першої інстанції про те, що договір не містить умов, згідно з якими строк виконання зобов`язання з оплати настає за умови повернення продавцем підписаних актів приймання-передачі та залежить від дати їх повернення, як то вказує відповідач. 
          Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
          У зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати отриманого природного газу, позивачем на підставі п. 7.2. договору нараховано пеню за загальний період з 17.02.2015 року по  20.05.2015 року в розмірі 671,94 грн.      
          Оскільки факт порушення відповідачем грошових зобов`язань є доведеним, заперечення відповідача є безпідставними, період та розмір заявленої до стягнення пені визначний позивачем вірно, а тому вимога про стягнення з відповідача суми 671,94 грн. пені  обгрунтовано задоволена судом першої інстанції.
          Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена ст.625 ЦК України.
          Так за ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
          Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
          Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
          Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
          Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
          Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
          Позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 792,31 грн., нараховані за березень та квітень 2015 року (на суму по актам приймання-передачі природного газу за січень та лютий 2015). 
          Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги позивача щодо  невірного визначення судом розміру належних до стягнення інфляційних втрат за січень 2015 року, колегія суддів зазначає наступне:
          Відповідно до акту приймання-передачі природного газу за січень  2015 року відповідач отримав природний газ на суму 3 011,16 грн. (а.с.19)    
          Відповідачем сплачено вказану суму відповідно до банківської виписки 21.05.2015 року  (а.с.25). 
          Згідно умов договору оплата мала бути проведена до  14.02.2015 року включно. 
          Згідно проведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат за січень за період з 17.02.2015 року по 30.04.2015 року інфляційне збільшення становить 425,53 грн. (а.с.10).
          Колегією суддів було перевірено за допомогою інформаційної системи ЛІГА порядок нарахування інфляційних за період прострочення оплати, який позивачем зазначено вірно, та встановлено, що інфляційне збільшення становить 792,30 грн.  
          Оскільки позивач заявив меншу сумму, обгрунтування суду першої інстанції щодо визначення інфляційних втрат за січень 2015 року в рішенні суду не наведено, колегія суддів вважає доводи апелянта про правомірність його вимог щодо стягнення інфляційних за січень у визначеному позивачем розмірі обгрунтованими.
          За лютий  2015 року покупець отримав природний газ на суму 2 618,40 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 року (а.с.20).
          Відповідно до банківської виписки про оплату, сплачена вказана сума 16.04.2015 року (а.с.22).
          Згідно умов договору оплата мала бути проведена до  14.03.2015 року включно. 
          Відповідно до наданого позивачем розрахунку, інфляційне збільшення боргу за зазначений місяць він розрахував за період з 17.03.2015 року по 30.04.2015 року (а.с.10). 
          За розрахунком позивача інфляційне збільшення складає 366,58 грн. 
          Колегією суддів було перевірено за допомогою інформаційної системи ЛІГА порядок нарахування інфляційних за період прострочення оплати за лютий 2015 року. 
          Згідно розрахунку суду інфляційне збільшення становить 336,58 грн., отже, розрахунок позивача вірний.
          Колегія суддів зауважує, що  розмір позовних вимог визначається позивачем. Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє обгрунтованість доводів скаржника в межах заявленої апеляційної скарги.
          Оскільки доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновок оскаржуваного рішення щодо часткового задоволення позову, скарга Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” обгрунтована і підлягає задоволенню. Оскаржуване рішення слід змінити в частині стягнення інфляційних втрат та судового збору за розгляд позову.
          Оскільки колегія суддів дійшла висновку про недоведеність вимог апеляційної скарги відповідача, судові витрати за її розгляд слід покласти на апелянта.
          Сплачений  судовий  збір  за розгляд апеляційної скарги позивача в розмірі 
3 153,00грн. відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача.
          Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

                   Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” задовольнити.
          Рішення  господарського суду  Запорізької  області від 24.04.2020 року   у справі №908/392/20 скасувати частково, в частині розміру стягнутих судом втрат від інфляції та судового збору.
          Прийняти в цій частині нове рішення.
          Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, код ЄДРПОУ 07809992 (69063, м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, буд. 4) на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, код ЄДРПОУ 20077720 (01601, м. Київ, вул.Б.Хмельницького, 6) інфляційні втрати в розмірі 792,31 грн. та судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.
          Стягнути з Квартирно - експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, код ЄДРПОУ 07809992  (69063, м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, буд. 4)  на  користь  Акціонерного товариства  “Національна акціонерна компанія  “Нафтогаз України”, код ЄДРПОУ 20077720  (    01601, м. Київ,  вул.Б. Хмельницького, 6  )  судовий  збір   за   розгляд    апеляційної   скарги  в   розмірі 
3 153,00грн.
                  Апеляційну скаргу  Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя залишити без задоволення.
          Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Квартирно-експлуатаційний відділ  м. Запоріжжя.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

                 Головуючий суддя                                                  Т.А.Верхогляд
          
          Суддя                                                                      Л.М. Білецька

          Суддя                                                                      Ю.Б. Парусніков