Постанова
Іменем України
 
04 листопада 2020 року 
м. Київ
 
справа № 600/661/16-ц
 
провадження № 61-3343св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого – Штелик С. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Фаловської І. М., 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у складі суддів: Храпак Н. М., Дикун С. І., Сташківа Б. І.,
учасники справи:
заявник –   ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: військова частина — польова пошта НОМЕР_1 Міністерство оборони України Полтавського обласного військового комісаріату, Тернопільська обласна державна адміністрація, Тернопільський обласний військовий комісаріат, Міністерство оборони України, 24-й окремий штурмовий батальйон «Айдар» Збройних Сил України, Управління праці та соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області, Козівське об`єднання управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Генеральний штаб Збройних Сил України,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт проходження служби воїном добровольцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в складі 24 окремого штурмового батальйону (Айдар) військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України та факт загибелі останнього під час бойових дій в зоні антитерористичних операцій в м. Щастя Луганської області.
Ухвалою Бережанського районного суду від 04 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту участі воїна та загибелі у бойових діях в зоні АТО залишено без руху та надано заявниці строк для усунення недоліків.
Після винесення вищевказаної ухвали заявниця подала суду нову заяву, у якій просила встановити той факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з листопада 2014 року по 12 лютого 2015 року, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, був учасником антитерористичної операції в зоні бойових дій в м. Щастя Луганської області, яка згідно наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів антитерористичної операції та термінів її проведення» є зоною АТО та загинув під час бойових дій в зоні антитерористичних операцій в м. Щастя Луганської області.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області                                   від 22 листопада 2018 року провадження у справі закрито. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зі змісту вимог заявниці вбачається, що вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту участі її сина в період з листопада 2014 року по 12 лютого 2015 року в зоні бойових дій в м. Щастя Луганської області, яка згідно наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів антитерористичної операції та термінів її проведення» є зоною АТО. Проте дослідження питання перебування в зоні АТО у конкретні періоди часу та надання статусу учасника бойових дій сину заявниці повинно було б вирішуватися відповідною комісією того відомства, до якого увійшло добровольче формування, у складі якого син заявниці вірогідно приймав участь в антитерористичній операції, а у разі виникнення спірних питань – міжвідомчою комісією. Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання. Так як законодавцем встановлено Порядок надання статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року                      № 413, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити, оскільки вищевказані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідна правова позиція викладена у постанові колегії суддів Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 760/2461/17-ц.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що  ОСОБА_1 просила встановити факт загибелі ОСОБА_2 під час бойових дій в зоні антитерористичної операції в м. Щастя Луганської області, а не статус учасника бойових дій. З витягу протоколу № 3 засідання комісії з визнання та встановлення статусу учасника-добровольця антитерористичної операції                       від 27 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 визнано учасником-добровольцем антитерористичної операції (посмертно) та встановлено ОСОБА_2 статус учасника-добровольця антитерористичної операції (посмертно).  Проте суд першої інстанції на це уваги не звернув, належним чином не перевірив доводи заявника, не з`ясував підстави поданої заяви, якого саме встановлення юридичного факту просить заявниця, не з`ясував наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, на які вона посилається, за наслідками встановлення яких можна дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для задоволення її вимог, що має визначальне значення для правильного вирішення справи, в зв`язку з чим оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.
АРГУМЕНТИ СТОРІН
 
Доводи касаційної скарги 
У касаційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального закону. 
Касаційна скарга мотивована тим, що встановлення юридичного факту необхідне заявнику для визнання її потерпілою у зв`язку зі смертю сина.                    ОСОБА_2 не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та не був включений до списків військової частини. Заявник не зверталася до уповноважених державних органів щодо визнання її особою, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із Бережанського районного суду Тернопільської області.                            
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів.
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі – Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року                     № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження — це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 294 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з частиною першою статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, зокрема, є держава, конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.
Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (стаття 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі документів, які визначені пунктом 11 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі Положення), затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200, та пунктом 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.
Крім того, у пункті 14 Положення визначено, що у разі звернення особи до суду встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.
Заявник зазначала, що її син ОСОБА_2 з листопада 2014 року у званні солдата проходив службу у військовій частині № НОМЕР_2 в складі добровольчого 24 окремого штурмового батальйону, створеного громадською організацією «АЙДАР»та знаходився в зоні АТО; він був зарахований добровольцем до складу військової частини № НОМЕР_2 , яка приймала участь у проведенні Антитерористичної операції на території Луганської області, в місті Щастя. Вказана інформація підтверджена показами бійців, які отримали статус учасника АТО, а саме: розвідником ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вони спрямовані на встановлення статусу учасника бойових дій особі, яка приймала участь в антитерористичній операції в період з листопада                        2014 року по 12 лютого 2015 року в м. Щастя Луганської області.
Разом з тим, апеляційний суд обґрунтовано звернув увагу на те, що ОСОБА_1 просила встановити факт загибелі ОСОБА_2 під час бойових дій в зоні антитерористичної операції в м. Щастя Луганської області, а не статус учасника бойових дій.
Згідно витягу з протоколу № 3 засідання комісії з визнання та встановлення статусу учасника-добровольця антитерористичної операції від 27 березня                   2018 року ОСОБА_2 визнано учасником-добровольцем антитерористичної операції (посмертно) та встановлено ОСОБА_2 статус учасника-добровольця антитерористичної операції (посмертно). 
Враховуючи те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи заявника, не з`ясував підстави поданої заяви, якого саме встановлення юридичного факту просила заявниця, не з`ясував наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, на які вона посилалася, за наслідками встановлення яких можна дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для задоволення її вимог, що має визначальне значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження в справі та передачу справи на новий розгляд. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалу суду апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм процесуального права, а тому відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України її необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу – без задоволення.
 
Керуючись статтями  410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення. 
 
Постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                С. П. Штелик 
 
А. І. Грушицький
 
А. А. Калараш
 
Є. В. Петров
 
І. М. Фаловська