П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1526/20	

Категорія: 106030000          Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А.
          Місце ухвалення: м. Миколаїв
          Дата складання повного тексту: 22.06.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           - Бітова А.І.
суддів                     - Лук`янчук О.В.
- Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Херсонській області (далі - УСБУ в Херсонській області) про:
-          визнання протиправною бездіяльність УСБУ в Херсонській області щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби в УСБУ в Херсонській області в період з серпня 2011 року по 22 квітня 2014 року;
-          зобов`язання УСБУ в Херсонській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату: 
·          індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби УСБУ в Херсонській області в період з серпня 2011 року по 22 квітня 2014 року; 
·          середнього заробітку за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку;
-          зобов`язання УСБУ в Херсонській області при проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби УСБУ в Херсонській області в період з серпня 2011 року по 22 квітня 2014 року, врахувати базовий місяць з моменту зарахування до списків особового складу управління та встановлення посадового окладу серпень 2011 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що при звільненні з військової служби 22 квітня 2014 року відповідачем не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2011 року по 22 квітня 2014 року. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною. Відсутність фінансування з державного бюджету, на думку позивача, не є підставою для відмови у виплаті належних позивачу сум грошового забезпечення.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців. Відповідач є регіональним органом СБУ та фінансується з державного бюджету, тому підвищення розміру грошового забезпечення військовослужбовців у зв`язку з індексацією здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Відповідних коштів для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям СБУ з державного бюджету в період з 2011 по 2014 роки не надходило. Всі належні до виплати грошові суми позивачу були виплачені при звільненні. Крім того, відповідач просив суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду в зв`язку з попущенням строку звернення до суду, про що зазначив у відзиві та в окремому клопотанні.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до УСБУ в Херсонській області задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність УСБУ в Херсонській області щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби в УСБУ в Херсонській області в період з серпня 2011 року по 22 квітня 2014 року.
Зобов`язано УСБУ в Херсонській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби в УСБУ в Херсонській області за період з серпня 2011 року по 22 квітня 2014 року.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УСБУ в Херсонській області (вул. Лютеранська, 1, м. Херсон, 73001, код ЄДРПОУ 20001728) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 420,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
УСБУ в Херсонській області рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено па користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Крім того, апелянт зазначає, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наступає за наявності сукупності таких обставин: невиплата з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у день звільнення; проведення роботодавцем остаточного розрахунку з працівником.
У відзиві УСБУ в Херсонській області на апеляційну скаргу вказується, що з прийняттям оспорюваного рішення ст.ст. 116 та 117 КЗпП України не застосовуються до даних правовідносин, а зобов`язання Управління виплатити встановлену судом заборгованість із грошового забезпечення, та можливу компенсацію, замінено на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права (п.56 Рішення у справі "Меньшакова проти України").
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 01 серпня 1992 року по 27 вересня 2000 року та з 28 вересня 2000 року по 22 квітня 2017 року в Службі безпеки України. 
Згідно наказу Голови Служби безпеки України від 28 березня 2014 року №560-ос звільнений з військової служби у запас за пп. "б" (за станом здоров`я) ч.6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Наказом начальника УСБУ в Херсонській області №200 від 22 квітня 2014 року позивач був виключений зі списків особового складу, всіх видів грошового забезпечення управління та направлений на військовий облік до УСБУ в Миколаївській області. 
При звільненні з військової служби 22 квітня 2014 року  відповідачем не було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2011 року по 22 квітня 2014 року.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що УСБУ у Херсонській області протиправно не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2011 року по день звільнення позивача.
Оскільки рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог оскаржено не було, судова колегія, керуючись положеннями ст. 308 КАС України, не має підстав перевіряти законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині, а тому, відсутні підстави для скасування або внесення змін у цю частину судового рішення.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Таким чином, в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку задоволенню не підлягає
Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, судова колегія доходить висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на спірні правовідносини.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 31 травня 2018 року у справі №823/1023/16, від 30 січня 2019 року у справі №807/3664/14, від 26 червня 2019 року у справі №826/15235/16, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби.
При цьому, ст. 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.
Тобто, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільнення з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 та від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17.
Судова колегія, визначаючи суму середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення, виходить з такого.
Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок №100).
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Разом з тим, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, розраховуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
-          розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
-          період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
-          ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
-          інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
При вирішенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника судова колегія враховує те, що позивач був звільнений 22 квітня 2014 року, з позовом до суду позивач звернувся лише 10 квітня 2020 року, тобто через шість років після звільнення, що значно збільшило тривалість порушення його прав, та як результат, суму спірного середнього заробітку.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, судова колегія вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 4 500 грн. 
Зазначена сума не відображає дійсний розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Аналогічного правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судова колегія, керуючись п.4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково, додатково зобов`язавши відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 4 500 грн.
Судова колегія вирішила питання щодо розподілу судових витрат відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.4 ч.1 ст. 317, 321, 322, ч.5 328 КАС України, судова колегія, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Управління Служби безпеки України в Херсонській області (вул. Лютеранська, 1, м. Херсон, 73001, код ЄДРПОУ 20001728) задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Херсонській області в період з серпня 2011 року по 22 квітня 2014 року.
Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області (код ЄДРПОУ 20001728) провести ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Херсонській області за період з серпня 2011 року по 22 квітня 2014 року.
Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області (код ЄДРПОУ 20001728) виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто з 22 квітня 2014 року по 26 жовтня 2020 року (набрання законної сили рішення у справі №400/1526/20) у сумі 4 500 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень).
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Управління Служби безпеки України в Херсонській області (вул. Лютеранська, 1, м. Херсон, 73001, код ЄДРПОУ 20001728) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за подачу адміністративного позову та 1 261,20 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20 коп.) за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.