Дата документу 01.12.2020 Справа № 0822/2107/2012

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №0822/2107/2012        Головуючий у 1 інстанції: Каряка Д.О.
Провадження № 22-ц/807/3447/20        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.,
при секретарі: Бєловій А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Таскомбанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У липні 2020 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом ПАТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
Виконавчий лист з виконання вищевказаного рішення знаходився на виконанні у Приморському районному ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області. 
В останній раз виконавче провадження було відкрито 21 червня 2016 року. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчий документ обліковується як повернутий стягувачу, хоча в реєстрі відсутня постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Стягувач виконавчий документ не отримував. Крім того, в 2013 році АТ «Таскомбанк» змінило фактичну та юридичну адресу, та за старою адресою кореспонденцію не отримує, тобто вважають виконавчий документ втраченим. На даний час заборгованість перед банком не погашена, а оригінал зазначеного виконавчого листа втрачено, що позбавляє АТ «Таскомбанк» можливості пред`явити виконавчий документ до виконання та захистити свої права як кредитора у встановлений законом спосіб примусового стягнення.
Посилаючись на наведені обставини, АТ «Таскомбанк» просило суд поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-368/2012 виданого 14 грудня 2012 року Приморським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором в сумі 193122 грн. та судового збору в сумі 2931,22 грн. Замість втраченого виконавчого листа № 2-368/2012 виданого 14 грудня 2012 року Приморським районним судом Запорізької області видати його дублікат.
Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року скаргу залишено без задоволення. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просять скасувати ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року та направити справу до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду вказаного процесуального питання.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначають, що ними було надано всі докази щодо втрати виконавчого документа, оскільки виконавчий документ було втрачено не стягувачем, а органом державної виконавчої служби, однак суд не надав належної оцінки наданим доказам, зокрема, інформації з системи виконавчого провадження, акт про ненадходження виконавчого листа до стягувача. Зазначають також, що суд першої інстанції не знайомився матеріалами виконавчого провадження, не перевірено коли і яким чином банк дізнався про втрату виконавчого листа. На даний час заборгованість перед банком не погашена, разом з тим, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить відмовити в її задоволенні, а ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року залишити без змін. Посилання в апеляційній скарзі на належність наданих заявником доказів втрати виконавчого листа, є суб`єктивною думкою АТ «Таскомбанк», а акт про неотримання стягувачем виконавчого документу складено зацікавленими особами. Натомість, з постанови державного виконавця від 28 червня 2016 року чітко вбачається, що виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження2, за відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення. Докази на підтвердження того, що термін пред`явлення виконавчого документу до виконання, пропущено заявником з поважних причин, які є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подачі такої заяви – в матеріалах справи відсутні. 
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 146), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 293122,90 грн. та судові витрати в сумі 2931,22 грн. (а.с.39). 
14 грудня 2012 року на адресу ПАТ «Таскомбанк» направлено рішення суду та виконавчий лист по цій справі (а.с. 41), який отримано представником ПАТ «Таскомбанк» 21 грудня 2012 року (а.с. 45).
У липні 2020 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду із завою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа.
Заявником надано докази на підтвердження того, що 21 червня 2016 року старшим державним виконавцем ВДВС Приморського РУЮ у Запорізькій області Фомченко Д.С. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-368/2012 виданого 14 грудня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» боргу в сумі 296054,12 грн. (а.с.55).
За інформацією Приморського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчі провадження по примусовому виконанню рішення Приморського районного суду від 14.12.2012 у справі № 2-368/2012 про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором в сумі 293122 грн. та судового збору в сумі 2931,22 грн. відсутні. Остання реєстрація виконавчих дій за вказаним документом відбувалась згідно спец розділу АСВП 28 червня 2016 року: повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», за відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 97).
Згідно з актом за фактом перевірки обставин щодо втрати оригіналу виконавчого листа, до АТ «Таскомбанк» виконавчий лист № 2-368/2012 виданий 14 грудня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» боргу в сумі 296054,12 грн. не надходив, повторно до виконання він не пред`являвся, місцезнаходження виконавчого листа не встановлено, таким чином є втраченим (а.с. 62).
Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що твердження заявника не знайшли свого підтвердження, не підтверджені факти втрати виконавчого документу, не зазначені докази вжиття необхідних заходів щодо встановлення місця знаходження виконавчого листа.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Так, судом повинна бути надана мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи. Судове рішення повинно бути обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції не навів обґрунтування відмови, обмежившись формальним посиланням на ненадання заявником належних та допустимих доказів.
Так, судом першої інстанції не надано оцінки обставинам, викладеним у заяві, допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, судом першої інстанції не надано оцінки посиланням стягувача на те, що ними копію постанови про повернення виконавчого документа та оригінал виконавчого листа № 2-368/2012 отримано не було. 
В матеріалах справи також відсутні докази направлення Приморським районним ВДВС у Запорізькій області вищезазначеної постанови та оригіналу виконавчого листа на адресу стягувача, зокрема, супровідний лист, реєстр поштових направлень. 
При цьому, неотримання виконавчого документа стягувачем об`єктивно унеможливлює пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
У статті 433 ЦПК України вказано на те, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Поважні причини - це ті обставини, що вказують  на безпосереднє унеможливлення або  ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, водночас виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.
Разом з тим, суд першої інстанції не перевірив доводів заявника, не витребував матеріали виконавчого провадження, не з`ясував, коли банк і яким чином дізнався про втрату виконавчого листа, і чи дійсно відсутні підстави для поновлення строку.
Крім цього, слід зауважити, що при вирішенні даної заяви суд першої інстанції не звернув увагу на норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року, а також роз`яснення наданими Європейським судом з прав людини.
Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 22.02.2005 року, ухваленого у справі «Шаренок проти України», було встановлено порушення ст.6 Конвенції та ст.1 протоколу 1 Конвенції. При цьому, Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.
Також, Суд сказав на свою прецедентну практику, згідно з якою відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.
Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що винесена ухвала суду не може вважатися законною та обґрунтованою, є такою, що винесена передчасно, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно із п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права,які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга АТ «Таскомбанк» підлягає частковому задоволенню, а ухвала Приморського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» – задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року у по цій справі – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 09 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: