СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р.                                                                   Справа № 922/1001/20  
Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Пелипенко Н.М., суддя  Попков Д.О. 
секретар судового засідання Євтушенко Є.В.
за участю представників:
від позивача - Левицька А.В. (адвокат), за ордером та свідоцтвом;
від відповідача-1 - не з`явився;  
від відповідача-2 - не з`явився;  
від відповідача-3 - не з`явився;  
від відповідача-4 - не з`явився;  
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ, вх. № 2259 Х/З на додаткову ухвалу господарського суду Харківської області від 10.08.2020 р. у справі № 922/1001/20 (суддя - Ємельянова О.О., повний текст складено та підписано 17.08.2020 р.)
за  позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ
до 
1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром», м. Харків
2. фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків
3. фізичної особи ОСОБА_2 , м. Харків
4. фізичної особи ОСОБА_3 , м. Харків
про стягнення 1  183  225,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

01.04.2020 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» (далі - ТОВ «Снабтехпром», відповідач-1), фізичної особи ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-2), фізичної особи ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач-3) та фізичної особи ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , відповідач-4) заборгованості за кредитним договором № 58/2003 від 16.10.2003 р. у розмірі 1  183  225,00 грн. 
30.07.2020 р. під час підготовчого провадження у справі, тобто до початку розгляду справи по суті, позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду, яка обґрунтована виключно посиланням на приписи п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.07.2020 р. зазначену заяву позивача задоволено, позов залишено без розгляду, судові витрати в сумі 17  748,38 грн. віднесені на позивача.
03.08.2020 р. відповідач-3 звернувся до місцевого господарського суду із заявою про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з позивача на свою користь 6  475,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковою ухвалою господарського суду Харківської області від 10.08.2020 р. дану заяву відповідача-3 задоволено, з позивача на користь відповідача-3 стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6  475,00 грн.
Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що адвокатом надано послуги у обсязі, який передбачений договором, та з дотриманням його умов, які були оплачені відповідачем-3, що підтверджується наданими до матеріалів справи прибутковими касовими ордерами.
Не погоджуючись з постановленою додатковою ухвалою від 10.08.2020 р., АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити постанову про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяви про винесення додаткової ухвали у справі № 922/1001/20 про розподіл витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.
Посилаючись на приписи ч. 5 ст. 130 ГПК України скаржник стверджує, що факт його звернення до суду з позовом не може свідчити про необґрунтованість дій позивача, оскільки таке звернення є його суб`єктивним правом, а подання заяви про залишення позову без розгляду - його диспозитивним правом, передбаченим нормами ГПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
За доводами апеляційної скарги, позивач, намагаючись захистити своє порушене право (заборгованість за кредитним договором № 58/2003 від 16.10.2003 р. у розмірі 1  183  225,00 грн. до цього часу не сплачена), керуючись п. 2 ст. 14 ГПК України розпорядився щодо вибору предмета спору на власний розсуд.
На думку скаржника, в межах розгляду справи № 922/1001/20 судом першої інстанції не встановлено недобросовісності дій позивача в розумінні ст. 43 ГПК України, а ухвала суду від 30.07.2020 р. про залишення позову без розгляду не містить  жодних висновків про зловживання стороною наданим їй процесуальним правом.
В обґрунтування своєї позиції позивач також посилається на постанови Верховного Суду від 18.06.2019 р. у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 р. у справі  №922/592/17, від 25.07.2019 р. у справі № 910/11310/18, від 26.09.2018 р. у справі № 148/312/16-ц. 
Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.
Відповідачі у визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2020 строк письмові відзиви на апеляційну скаргу не надали та не з`явилися у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.
Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду (додаткового рішення) першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, за договором про надання правової допомоги № 16/20 від 01.06.2020 р. адвокат Прядко О.О. взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі і на умовах, передбаченим цим договором, а клієнт - ОСОБА_2 оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами.
Додатковою угодою № 1 від 01.06.2020 р. до договору про надання правової допомоги № 16/20 від 01.06.2020 р. сторонами погоджено наступне:
- дана додаткова угода визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката за надання правової допомоги у представництві інтересів відповідача під час розгляду спору у господарському суді Харківської області із АТ КБ «Приватбанк» у справі № 922/1001/20;
- вартість послуг - 800 грн./год.;
- перелік послуг, які можуть надаватися в межах договору: письмова консультація клієнта з юридичних підстав надання відзиву на позов АТ КБ «Приватбанк» від 31.03.2020 р. про стягнення заборгованості за кредитним договором № 58/2003 від 16.10.2003 р. тривалістю 2 години та вартістю 1  600,00 грн.; складання і направлення відзиву на позов АТ КБ «Приватбанк» тривалістю 5 годин та вартістю 4  000,00 грн.; складання і направлення заперечень на відповідь на відзив АТ КБ «Приватбанк» тривалістю 4 години та вартістю 3  200,00 грн.; складання і направлення письмових клопотань і заяв процесуального характеру тривалістю 3 години та вартістю 2  400,00 грн.; участь у 6-ти с/з у господарському суді Харківської області тривалістю 6 годин та вартістю 1  600,00 грн.;
- оплата послуг з представництва інтересів клієнта здійснюється після підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.
На підтвердження виконання умов договору № 16/20 від 01.06.2020 р. адвокатом Прядко О.О. надано до матеріалів справи акт приймання-передачі послуг від 01.06.2020 р. за договором про надання правової допомоги №16/20 від 26.05.2020 р. на суму 6  475,00 грн., згідно з яким адвокатом були надані такі послуги:
- письмова консультація клієнта з юридичних підстав надання відзиву на позов АТ КБ «Приватбанк» від 31.03.2020 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 58/2003 від 16.10.2003 тривалістю 2 години та вартістю 1  600,00 грн.;
- складання і направлення відзиву на позов АТ КБ «Приватбанк» тривалістю 5 годин та вартістю 4  000,00 грн.;
- участь у 1-му с/з у господарському суді Харківської області тривалістю 1 година та вартістю 800,00 грн.;
- поштові витрати на направлення відзиву тривалістю 3 години та вартістю 75,00 грн.
Також адвокатом надано до матеріалів справи рахунок на оплату № 3 від 01.06.2020 р. на суму 16  000,00 грн., виставленого ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги № 16/20 від 01.06.2020 р. за представництво відповідача ОСОБА_2 у господарському суді Харківської області у справі № 922/1001/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк».
За прибутковим касовим ордером № 2 від 01.06.2020 р. адвокатом Прядко О.О. прийнято від клієнта - ОСОБА_2 2  500,00 грн. на підставі договору № 16/20 від 01.06.2020 р., а за прибутковим касовим ордером № 16.2 від 02.07.2020 р. - 3  975,00 грн.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ст.221 цього Кодексу, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному ч.2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст.244 цього Кодексу.
В оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції зазначено, що в ухвалі суду від 30.07.2020 р. про залишення позову банку без розгляду не було вирішено питання про розподіл судових витрат відповідача-3, про які ним заявлено в установлені строки, таке питання підлягає вирішенню шляхом постановлення додаткової ухвали в порядку ст. 244 ГПК України.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 130 ГПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
Так, відповідно до ч.1 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, ним не вирішено питання про судові витрати.
Частинами 3, 4 зазначеної статті встановлено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, згідно з ч.4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).
Окрім того, судова колегія зауважує, що відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, необхідно брати до уваги наступне:
- відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
- відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
Наразі, пропорційність є складовим елементом закріпленого ст.8 Конституції України принципом верховенства права, якому за змістом ч.1 ст.11, ч.1 ст.236 Господарського процесуального кодексу України має відповідати будь-яке судове рішення, тоді як покладання на сторону тягарю компенсації неспівмірного розміру понесених іншою стороною витрат на оплату послуг адвоката є несумісним із визначеним ч.1 ст.2 цього Кодексу завданням господарського судочинства, адже матиме фактичний наслідок, тотожний до накладання штрафу.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Договір про надання правової допомоги № 16/20 укладений адвокатом Прядко О.О. та ОСОБА_2 01.06.2020 р., до якого того ж дня укладено і додаткову угоду № 1, в якій зазначено про представництво інтересів відповідача-3 у господарському суді Харківської області в межах справи № 922/1001/20.
При цьому, акт приймання-передачі наданих послуг складений сторонами 01.06.2020 р. на суму 6  475,00 грн., але із посиланням на договір про надання правової допомоги № 16/20 від 26.05.2020 р., а в тексті акту відсутнє посилання на господарську справу № 922/1001/20.
Крім того, рахунок на оплату складений адвокатом Прядко О.О. також 01.06.2020 р., проте в ньому зазначено суму, яка підлягає оплаті ОСОБА_2 , у розмірі 16  000,00 грн., а не у розмірі 6  475,00 грн.
З огляду на наведені обставини, відповідачем-3 та його представником - адвокатом Прядко О.О. не доведено належними доказами надання адвокатом професійної правничої допомоги саме в межах договору № 16/20 від 01.06.2020 р. (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 01.06.2020 р. до нього), що є підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат.
Судова колегія не погоджується і з висновком місцевого господарського суду щодо неврахування практики Верховного Суду, на яку позивач посилається у своїх запереченнях та в апеляційній скарзі, через відсутність тотожності предметів спору у наведених позивачем справах та предметом спору у справі № 922/1001/20, оскільки в даному випадку підлягає розгляду не сам предмет позову - солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, а застосування ч. 5 ст. 130 ГПК України та питання стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем-3, при залишенні позову без розгляду.
Згідно з постановою Верховного Суду від 18.06.2019 р. у справі № 922/3787/17,  у відповідності до приписів ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 -130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки зазначена норма є спеціальною. У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже  відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.
Разом з тим, у п. 4.2.2 постанови Верховного Суду від 09.07.2019 р. у справі № 922/592/17 зазначено, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.  
Проте, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 5 ст. 130 ГПК України та не встановив які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи і в чому вони полягали, що є порушенням приписів спеціальної норми процесуального права, яка підлягає застосуванню.
У своїй заяві про розподіл судових витрат відповідач-3 посилається лише на ст. 123 та ст. 126 ГПК України, зазначаючи, що сума у розмірі 6  475,00 грн. є цілком співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, значенням даної справи для позивача та перебуває у прямому пропорційному зв`язку з витраченим часом та обумовлене предметом спору, який стосується визнання незаконними рішення органу державного контролю.
Доводи щодо необґрунтованих дій позивача, внаслідок яких відповідач-3 заявляє вимоги про компенсацію здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу у заяві відсутні.
Отже, відповідачем-3 не доведено наявності необґрунтованих дій позивача в даному випадку, які обумовили понесення ним спірних витрат, а також не доведено того, що відображені у акті приймання-передачі від 01.06.2020 р. послуги надавалися адвокатом Прядко О.О. в межах договору № 16/20 від 01.06.2020 р. (з урахуванням додаткової угоди  №1 від 01.06.2020 р.), укладеного з метою представництва інтересів ОСОБА_2 у господарському суді Харківської області під час розгляду справи № 922/1001/20.
При цьому, судова колегія звертає увагу скаржника на те, що його доводи про визначення процесуальних дій подання позову як суб`єктивного права позивача, а подання заяви про залишення позову без розгляду - як диспозитивного права є  довільним тлумаченням висновків Верховного Суду, викладених у вищезгаданих постановах. 
З огляду на викладене, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат слід відмовити, тому оскаржувана додаткова ухвала суду від 10.08.2020 р. підлягає скасуванню, а апеляційна скарга позивача - задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача-3 - ОСОБА_2 .
Керуючись статтями 126, 129, 130, 221, 244, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на додаткову ухвалу господарського суду Харківської області від 10.08.2020 р. у справі № 922/1001/20 задовольнити.
Додаткову ухвалу господарського суду Харківської області від 10.08.2020 р. у справі № 922/1001/20 скасувати.
У задоволенні заяви фізичної особи ОСОБА_2 про розподіл судових витрат відмовити.
Стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, вул. М.Грушевського, б. 1Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір за апеляційною скаргою в сумі 2  102,00 грн.
Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.
Повний текст постанови складено 27.10.2020 р.

Головуючий суддя                                                                    В.І. Пушай

Суддя                                                                                           Н.М. Пелипенко  

Суддя                                                                                           Д.О. Попков