ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9623/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 листопада 2020 року                                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Земляної Г.В., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про:
- визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке є правонаступником Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, протиправними щодо відмови позивачу призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке є правонаступником Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 08.12.2017 року, зарахувавши у його пільговий стаж період роботи з 06.09.1978 року до 29.10.1979 року маркшейдерським робочим в Управлінні № 157, з 30.10.1979 року по 06.11.1981 рік службу у лавах Радянської Армії, період роботи з 23.11.1981 року до 31.12.1991 року машиністом аміачно-холодильних установок в Управлінні № 157.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови призначити ОСОБА_1 та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 08.12.2017, зарахувавши у його пільговий стаж період роботи з 06.09.1978 року до 29.10.1979 року маркшейдерським робочим в Управлінні № 157, з 30.10.1979 року по 06.11.1981 рік службу у лавах Радянської Армії, період роботи з 23.11.1981 року до 31.12.1991 року машиністом аміачно-холодильних установок в Управлінні № 157. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (копія паспорту громадянина України № НОМЕР_1 ).
08.12.2017 року позивач звернувся до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до положень пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за результатами розгляду якої отримав відмову з підстав неподання уточнюючої довідки про пільговий характер роботи.
У лютому 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із аналогічною заявою.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.02.2018 року № 7012/02/0-1377 повідомлено позивача про перенаправлення його заяви до уповноваженого органу Пенсійного фонду України - Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
У свою чергу, Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 05.03.2018 року № 4027/14/П-299 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав неподання ним первинних документів, перелік яких визначено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1993 року № 637, та повідомило про звернення до уповноважених органів Пенсійного фонду Російської Федерації для витребування необхідних документів, а саме: документів на підтвердження стажу роботи за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників.
Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років (частина перша статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі також - Закон № 1058-IV).
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-XII.
За приписами пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі також - Закон № 1788-XII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими  умовами  праці, - за списком №  2 виробництв,  робіт, професій,  посад і показників (461-2016-п), затверджуваним Кабінетом Міністрів  України, і за результатами атестації  робочих  місць  - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до статті 62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі також - Порядок № 383).
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 37 (далі також - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідно лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постановах від 07.03.2018  року у справі № 233/2084/17, 31.03.2020 року у справі № 678/65/17 та 09.07.2020 року у справі № 235/7688/16-а.
Крім того, відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №2011) час перебування громадян України на військовій службі також зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Як законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до трудового стажу.
Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд                                 і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.                                         В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Під час розгляду даної справи судом встановлено, що у період з 06.09.1978 року по 29.10.1979 року позивач працював маркшейдерським робочим в Управлінні № 157, у період з 30.10.1979 року по 06.11.1981 року проходив службу у лавах Радянської Армії, а у період з 23.11.1981 року по 31.12.1991 року працював машиністом аміачно-холодильних установок в Управлінні № 157.
Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями таких документів, як: трудова книжка; військовий квиток серії НОМЕР_2 , виданий 24.10.1979 року; особова картка; особовий білет та архівна довідка від 16.04.2018 року № 2273-с.
Представником відповідача жодних підстав (обставин) вважати, що у період з 06.09.1978 року по 29.10.1979 року та з 23.11.1981 року по 31.12.1991 року позивач працював не повний робочий день, не наведено, доказів на підтвердження таких обставин також не подано.
При цьому досягнення позивачем відповідного віку, наявність у нього необхідного загального страхового стажу (30 років), а також віднесення посад позивача до списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  відповідачем не оспорюється.
Крім того, Великою Палатою Верховного Суду постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII.  
Відтак відсутність у особи доказів проведення атестації робочих місць, а також їх неподання територіальному органу Пенсійного фонду України разом із заявою про призначення пенсії не може бути підставою для відмови у задоволенні вказаної заяви.
Суд також звертає увагу, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей по підприємству - Управлінню № 157, яке ліквідовано, та знаходилось в іншій країні, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року в адміністративній справі № 264/2643/17.
За таких обставин, дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, є протиправними.
Що стосується позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 08.12.2017 року, зарахувавши у його пільговий стаж період роботи з 06.09.1978 року до 29.10.1979 року маркшейдерським робочим в Управлінні № 157, з 30.10.1979 року по 06.11.1981 рік службу у лавах Радянської Армії, період роботи з 23.11.1981 року до 31.12.1991 року машиністом аміачно-холодильних установок в Управлінні № 157, суд враховує наступне.
За приписами пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими  умовами  праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (461-2016-п), затверджуваним  Кабінетом  Міністрів  України, і за результатами атестації  робочих  місць  - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
При цьому працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Таким чином, необхідними умовами для отримання права на призначення пенсії на пільгових умовах шляхом зменшення пенсійного віку, зарахувавши один рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи для чоловіків, які не мають 12 років 6 місяців страхового стажу на таких роботах, є: 
1) досягнення особою 55 років;
2) наявність страхового стажу не менше 30 років.
При цьому у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
У свою чергу ознакою дискреційних повноважень є право суб`єкта владних повноважень приймаючи рішення, вчиняючи дії чи утримуючись від їх вчинення, діяти з певною свободою розсуду, тобто можливістю обрати одне з кількох юридично допустимих рішень.
Під час розгляду даної справи, судом встановлено, що стаж роботи позивача з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2 становить 11 років 2 місяці.
Так, суд звертає увагу позивача на те, що служба в радянській армії не відноситься до професій за списком № 2, які дають право на призначенні пенсії на пільгових умовах, водночас підлягає зарахуванню до загального стажу.
Разом з тим, з огляду на наявність у позивача страхового стажу не менше 30 років, з яких не менше 7 років 8 місяців на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2, досягнення ним 57 років, у відповідача є лише один можливий варіант вчинення дій - прийняти рішення про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII зі зменшенням пенсійного віку на три роки.
При цьому частиною першою статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Судом встановлено, що вперше із заявою про призначення пенсії позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України 08.12.2017.
За наведеного, належним захистом порушеного права у даному випадку є зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зарахувавши у його пільговий стаж період роботи з 06.09.1978 року до 29.10.1979 року маркшейдерським робочим в Управлінні № 157, з 30.10.1979 року по 06.11.1981 рік службу у лавах Радянської Армії, період роботи з 23.11.1981 року до 31.12.1991 року машиністом аміачно-холодильних установок в Управлінні № 157 з 08.12.2017.
Водночас позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплачувати пенсію за віком не підлягають задоволенню з огляду на положення частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки право на звернення до суду виникає у позивача у разі порушення його прав, свобод чи інтересів, у зв`язку з чим позовні вимоги на майбутнє не можуть бути предметом судового розгляду.
Відповідно до статті 72 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2  статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      Г.В.Земляна

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк