УХВАЛА

25 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  923/640/19 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дім марочних коньяків "Таврія"

на рішення Господарського суду Херсонської області 
(суддя - Нікітенко С.В.)
від 20.12.2019

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Будішевська Л.О., судді: Таран С.В., Поліщук Л.В.)
від 24.09.2020

у справі за позовом  ОСОБА_1 
до Приватного акціонерного товариства "Дім марочних коньяків "Таврія"
про визнання недійсними рішень Наглядової Ради товариства,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 20.12.2019 у справі № 923/640/19, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2020, позовні вимоги задоволено повністю.

29.10.2020 Приватне акціонерне товариство "Дім марочних коньяків "Таврія" звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Херсонської області від 20.12.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 у справі № 923/640/19, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

06.11.2020 касаційну скаргу зареєстровано та передано судді-доповідачці Кондратовій І.Д., визначеній в порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши форму і зміст касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висно-вку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини 2  статті 290 Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону від 15.01.2020 № 460 - ІХ,  у касаційній скарзі повинно бу-ти зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визна-ченням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував но-рму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у поста-нові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Таким чином, касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції має містити: 

1) зазначення конкретної норми матеріального та процесуального права (абзац, пункт, частина статті), яку  неправильно застосував чи порушив суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 

2) посилання на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, і при цьому, додатково зазначається:

- постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням норми права та змісту правовідносин, у яких цю норму права застосовано - у разі оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу; 

- обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права, а також зазначенням постанови Верховного Суду, у якій викладено цей висновок, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення - у разі оскарження судових рішень на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу;

- зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду про її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи - у разі оскарження судових рішень на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

У разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 цього Кодексу та їх змістовне обґрунтування.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, Верховний Суд установив, що:

- у касаційній скарзі заявник викладає власну позицію у справі та незгоду з оцінкою доказів, наданою судами попередніх інстанцій, абстрактно зазначає, що суд не здійснив належну правову кваліфікацію спірних правовідносин і не застосував нормативно-правові акти, які підлягали застосуванню, без зазначення неправильно застосованих судами норм права, і у яких нормативно-правових актах ці норми містяться; 

- цитує положення статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, пункту 4 частини 1 статті 2, частини 1 статті 68, частини 3 статті 70, частини 1 статті 78 Закону України "Про акціонерні товариства", частин 3 та 4 статті 40 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок";

- зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 21.05.2013 у справі № 07/5026/796/2012 та від 11.04.2018 у справі № 914/940/17 щодо способу захисту порушеного права, а також щодо можливості застосування акціонерним товариством правового механізму рішення про попереднє надання згоди на вчинення значних правочинів у тому разі, якщо на момент проведення загальних зборів акціонерів відсутні відомості, які саме правочини будуть укладені та невідомі їх суттєві умови; стверджує, що у цих постановах Верховного Суду викладено також правову позицію, що прийняття загальними зборами акціонерів рішення про надання згоди на вчинення значного правочину кореспондує обов`язку виконавчого органу товариства вчинити конкретний значний правочин, проте не зазначає, які норми права неправильно застосовано судами під час ухвалення оскаржених рішень; 

- як підставу для касаційного оскарження зазначає порушення судами вимоги процесуального закону щодо відповідності рішення принципу обґрунтованості, при цьому посилається на постанови Пленуму Верховного Суду України та пленуму Вищого адміністративного суду України, в той час як частина 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачає як підставу для касаційного оскарження судових рішень застосування судом норм права без урахування висновків, викладених саме у постановах Верховного Суду; 

- стверджує про порушення судами норми частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суди суди першої та апеляційної інстанцій без жодного дослідження обставин справи дійшли висновку, що відповідач не складає консолідовану звітність, в той час як сторони визнали, що така звітність складається. Водночас заявник не визначає, з якої підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України він оскаржує рішення судів, а лише обмежується загальною вказівкою, що касаційна скарга подається на підставі статті 287 цього Кодексу;

- посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, при цьому не зазначає, щодо застосування яких норм відсутній висновок Верховного Суду.

Таке обґрунтування скарги не відповідає вимогам пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України щодо змісту.

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись нормами статей 174, 234, пункту 5 частини 2 статті 290, частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дім марочних коньяків "Таврія" на рішення Господарського суду Херсонської області від 20.12.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2020 у справі № 923/640/19 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом: подати до суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити неправильно застосовані/порушені судами попередніх інстанцій норми права з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з доказами надіслання копій відповідних уточнень (змін) до касаційної скарги іншим учасникам справи;

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                     І. Кондратова