ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5352/20                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 грудня 2020 року                                                                                   м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Ткаченка В.В.,
за участю представників сторін:
від позивача - адвокат Приходько Я.М.,
від відповідача - Лазоришина Я.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Офіса великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, за апеляційною скаргою Офіса великих платників податків Державної податкової служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У червні 2020 року Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач, ДП «МА «Бориспіль») звернулось у суд з позовом до Офіса великих платників податків Державної податкової служби (далі - відповідач, Офіс ВПП ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, яким зменшено суму бюджетного відшкодування податка на додану вартість. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на податковій інформації та не враховують суті та наслідків господарських операцій, які мали місце між позивачем та його контрагентами. Наявні у позивача копії документів підтверджують реальне виконання договірних відносин, а тому висновки про нереальність господарських операцій є необґрунтованими.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що правильність висновків податкового органа підтверджено податковою інформацією, яка перебуває у розпорядженні контролюючого органа, згідно якої контрагенти позивача не могли реально виконати договірні відносини, за результатами яких позивачем сформовано податковий кредит з податка на додану вартість.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що у період з 23 квітня 2020 року по 15 травня 2020 року відповідач провів документальну позапланову перевірку позивача по декларації за лютий 2020 року з питань відповідності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.
За результатами перевірки 19 травня 2020 року контролюючим органом складено акт, у висновку якого зазначено про порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредита поточного звітного (податкового) періода по податковій декларації з податка на додану вартість за лютий 2020 року на суму ПДВ 1402777 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок за лютий 2020 року на суму ПДВ 1345414,00 грн. та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредита наступного звітного періода в сумі 57363,00 грн. 
За наслідками перевірки Офіс ВПП ДПС 17 червня 2020 року прийняв податкове повідомлення - рішення №0004804405, згідно з яким ДП «МА «Бориспіль» зменшено суму бюджетного відшкодування за лютий 2020 року на 1345414,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 336353,50 грн. 
Уважаючи податкове повідомлення - рішення необґрунтованим, платник податків звернувся з відповідним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами оцінки наданих сторонами доказів, судом встановлено підтвердження позивачем належним чином складеними первинними документами реальне виконання господарських взаємовідносин, які мали місце з його контрагентами у періоді, що перевірявся податковим органом.
Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
Як закріплено у підпункті 9.1.3 пункта 9.1 статті 9 ПК України, податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків.
Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V ПК України (підпункт 14.1.178 пункта 14.1 статті 14 ПК України).
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункта 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.181  пункта 14.1  статті 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.
Відповідно до  підпункта 14.1.18 пункта 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Відповідно до підпункта «а» пункта 185.1  статті 185 ПК України  об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Приписи пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України  визначають, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послу.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України закріплено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з п. 187.8 ст. 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплений у статті 200 ПК України.
Згідно з пунктом 200.1 цієї правової норми   сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.4 закріплено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункта 2001.3  статті 2001  цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункта 2001.3  статті 2001  цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; 
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Як установлено судом, причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредита позивача є придбання позивачем у ТОВ «Абсолют-Клімат» послуг зі встановлення електричного обладнання (система кондиціонування повітря пасажирського терміналу «F» з швидкомонтуючих легких конструкцій інв.№47570 (монтаж), а також у ТОВ «Науково-Виробнича фірма «Купол» послуг з поточного ремонта дороги №1 (інв.№47783), а саме: тротуарів. 
Так, 11 червня 2019 року між позивачем та  ТОВ «Абсолют-Клімат»   укладено договір « 35.1-14/8.2-1, предметом якого виступали послуги із встановлення електричного обладнання (системи кондиціонування повітря пасажирського термінала «F» з швидкомонтуючих легких конструкцій інв. №47570 (монтаж).
Під час дослідження ланцюга постачання контролюючим органом встановлено, що ТОВ «Абсолют-Клімат» придбало ці послуги у грудні 2019 року у ТОВ «Лайф Парадайс». У свою чергу, зазначене товариство у грудні 2019 року придбало відповідні послуги у ТОВ «Вала Експерт».
Однак, у ТОВ «Вала Експерт» у грудні 2019 року    був відсутній податковий кредит. Вказане товариство не подавало до контролюючого органу податкову декларацію на додану вартість за 2019-2020 роки (у т.ч. за грудень 2019 року), податкову декларацію з податку на прибуток підприємства та фінансову звітність підприємства, податкову декларацію з транспортного податку, податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому відсутня інформація про наявні трудові ресурси, складські приміщення, основні засоби, наявність автомобільного чи іншого транспорту, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.
Протягом 2019-2020 років підприємство взагалі не подає звітність до податкових органів. Крім того, відсутня інформація щодо залучення працівників за договором аутсортингу та аутстафінгу (оренда персоналу), іншими договорами цивільно-правового характер, а також відсутня інформація щодо надання підприємству послуг оренди або лізингу основних засобів.
За даними АІС «Податковий блок» ТОВ «Вала Експерт» в 2019 році не здійснювало імпортних операцій.
Наведене, на переконання відповідача, свідчить про відсутність у товариства постачальників матеріальних та трудових ресурсів, а тому воно не мало у своєму розпорядженні необхідних кваліфікованих трудових ресурсів, матеріальних та фінансових ресурсів для надання послуг зі встановлення електричного обладнання (система кондиціонування повітря пасажирського терміналу «F» з швидкомонтуючих легких конструкцій    інв.№47570 (монтаж), та не придбавало у грудні 2019 року жодних товарів, робіт/послуг, що свідчить про неможливість здійснення вказаною юридичною особою поставки послуг зі встановлення відповідного електричного обладнання, у зв`язку із відсутністю факту (джерела) законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва вищезазначених послуг.
Окрім того, контролюючий орган зазначив, що в ході перевірки встановлено, що ТОВ «Абсолют-Клімат» придбало послуги на встановлення відповідного обладнання у грудні 2019 року у ТОВ «Будівельна індустрія монтажбуд», у зв`язку з чим були задекларовані відповідні податкові накладні.
У свою чергу, вказане підприємство у грудні 2019 року придбало відповідні послуги у ТОВ «Джоел Стандарт», яке придбало такі послуги у ТОВ «Валекс Юніон».
ТОВ «Валекс Юніон» у грудні 2019 року здійснювало формування податкового кредиту за рахунок придбання сигарет, вина та продуктів харчування. Вказане товариство не подавало до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства та фінансову звітність підприємства, податкову декларацію з транспортного податку, податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому відсутня будь-яка інформація про наявні складські приміщення, основні засоби, наявність автомобільного чи іншого транспорту, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.
Окрім того, відсутня інформація щодо залучення працівників за договором аутсортингу та аутстафінгу (оренда персоналу), іншими договорами цивільно-правового характера, а також відсутня інформація щодо надання підприємству послуг оренди або лізингу основних засобів.
Контролюючим органом встановлено невідповідність номенклатури придбаних та реалізованих ТОВ «Валекс Юніон» товарів, робіт, послуг (пересорт), за даними АС «Податковий блок» вказане товариство у 2019 році не здійснювало імпортних операцій, що обумовило висновок про відсутність у ТОВ «Валекс Юніон» у грудні 2019 року необхідних кваліфікованих трудових ресурсів, матеріальних та фінансових ресурсів для надання послуг зі встановлення електричного обладнання (система кондиціонування повітря пасажирського терміналу «F» з швидкомонтуючих легких конструкцій    інв.№47570 (монтаж).
Вказане товариство у грудні 2019 року не отримувало від інших суб`єктів господарювання послуги (транспортування, зв`язок, охорона, оренда, комунальні послуги), необхідні для здійснення господарської діяльності.
Окрім того, номенклатура придбаних ТОВ «Валекс Юніон» у грудні 2019 року товарів, робіт (послуг) не відповідає номенклатурі проданих вказаним товариством у грудні 2019 року послуг.
Вказане, на думку відповідача, свідчить про неможливість здійснення ТОВ «Валекс Юніон» поставки послуг зі встановлення    відповідного електричного обладнання, у зв`язку із відсутністю факта (джерела) законного введення в обіг та/або    реального задекларованого виробництва    вищезазначених послуг.
В акті перевірки контролюючий орган зауважив, що згідно Єдиного реєстру податкових накладних кінцевими надавачами послуг зі встановлення електричного обладнання система кондиціонування повітря пасажирського терміналу «F» з швидкомонтуючих легких конструкцій інв.№47570 (монтаж) нібито були ТОВ «Вала Експрес» та ТОВ «Валекс Юніон». Однак, вищезазначені обставини ставлять під сумнів    можливість виконання документально оформлених    господарських операцій.
Також судом встановлено, що 26 листопада 2019 року позивачем (замовник) з ТОВ «Науково-виробнича фірма «Купол» (підрядник) укладено договір №35.1-14/4-20, за умовами якого підрядник зобов`язується на підставі дефектного акта якісно надати послуги з поточного ремонта дороги №1 (інв №47783), а саме тротуарів.
Згідно даних відповідача зазначене товариство не подало податкову декларацію з транспортного податка, податкову декларацію з податка на нерухоме майно, тому відсутня інформація про наявні складські приміщення, основні засоби, наявність автомобільного чи іншого транспорту, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності.
У податковій звітності вказаного товариства відсутня інформація щодо залучення працівників за договором аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), іншими договорами цивільно-правового характеру, а також відсутня інформація щодо надання підприємству послуг оренди або лізинга основних засобів.
Наведене стало підставою для висновка контролюючого органа про те, що ТОВ «НВФ «Купол» у грудні 2019 року не мало у своєму розпорядженні необхідних кваліфікованих трудових ресурсів, матеріальних та фінансових ресурсів для придбання послуг з поточного ремонту дороги, а номенклатура    придбаних товариством    у грудні 2019 року послуг не відповідає номенклатурі проданих цим товариством у грудні 2019 року послуг, що свідчить про неможливість здійснення вказаною юридичною особою господарських операцій з надання послуг з поточного ремонту дороги та, відповідно, не підтвердженням факта надання позивачу відповідних послуг.
На спростування висновків податкового органа, позивачем надано копії належним чином оформлених документів, які підтверджують виконання зазначених договорів. 
Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.
Приписи статті 9 вказаного Закону  визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Окрім того, згідно пункта 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88,  первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.
Враховуючи вищевказані норми законодавства, первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.
Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, відповідач наголошує на тому, що у контрагентів контрагентів позивача відсутні можливості реалізувати позивачу відповідні послуги.
Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, судова колегія вважає, що позивачем доведено реальність виконання господарської операції з придбання послуг зі встановлення електричного обладнання та ремонту тротуара, а тому неподання контрагентами контрагентів позивача податкової звітності, так само як відсутність інформації в Єдиному реєстрі податкових накладних інформації про придбання останнім таких послу, не підтверджує висновок податкового органу про нереальність таких операцій. 
Також колегія суддів звертає увагу, що контрагенти позивача не позбавлені можливості придбавати послуги не у платників податка на додану вартість, що виключає підстави внесення інформації про такі угоди в Єдиний реєстр податкових накладних.
З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання безтоварними господарських операцій позивача із його контрагентами.
Колегія суддів уважає за необхідне також зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, на момент виписування податкових накладних позивачу його контрагенти були зареєстровані у встановленому  законом  порядку як суб`єкти підприємницької діяльності, а також платниками податка на додану вартість, а факт реальності господарських операцій, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами. До того ж, за результатами виконання договорів контрагенти позивача визначили собі податкові зобов`язання з податка на додану вартість. Даних про те, що зазначені зобов`язання анульовані, податковим органом не надано. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення у відповідача не було.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно пункта 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної    скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 09 грудня 2020 року.)