Номер провадження: 22-ц/813/7596/20 
Номер справи місцевого суду: 501/1244/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 46 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 червня 2020 року вцивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язкою з затримкою виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2020 року ОСОБА_1  звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язкою з затримкою виконання рішення суду, згідно якого просив суд стягнути з відповідача за свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 13 червня 2018 року по 12 липня 2018 року у розмірі 15715,14 грн (а.с 1-99).
10 червня 2020 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області (головуючий-суддя Петрюченко М.І.) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язкою з затримкою виконання рішення суду відмовлено повністю (а.с 140-147). 
08 липня 2020 року канцелярією Іллічівського міського суду Одеської області зареєстровано апеляційну скаргу на рішення суду від 10 червня 2020 року. Апелянт вважає вказане рішення таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. На думку апелянта, рішення суду від 12 червня 2018 року в частині негайного поновлення на роботі позивача, відповідачем виконано не було, через несвоєчасне повідомлення позивача про видання наказу №312 від 13 червня 2018 року про поновлення на роботі, у зв`язку з чим, з 13 червня 2018 року по 12 липня 2018 року продовжився час вимушеного прогулу позивача. Як зазначає апелянт, суд першої інстанції не з`ясував повно і всебічно усіх обставин справи та не надав оцінки усім письмовим доказам, у результаті чого, не встановив реальне поновлення на роботі позивача, котре згідно письмовим доказам фактично відбувалось із затримкою у місяць 13 липня 2018 року, тобто коли відповідач ознайомив під розпис позивача з наказом № 312 від 13 червня 2018 року про поновлення на роботі. На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано доказів, які надані були під час розгляду справи, та суд формально поставився до питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення. Апелянт просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача. 
25.08.2020 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Відповідач зазначив, що доводи апеляційної скарги повністю ідентичні доводам, викладеним у позові та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції. Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Апеляційне скаргарозглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ДП «МТП «Чорноморськ» своєчасно виконав рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.06.2018 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 , видавши наказ про поновлення на роботі 13.06.2018 року, а позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача в частині своєчасного виконання судового рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1 .
Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції 10.04.2017 року наказом №182-к директора ДП «МТП «Чорноморськ» ОСОБА_1 звільнено з підприємства за п.3 ст.40 КЗпП України. 
Разом з тим, позивач був поновлений на посаді рішенням Іллічівського міського суду Одеської області 12 червня 2018 року, яким наказ директора ДП «МТП «Чорноморськ» Крижановського С.В. від 10.04.2017 року № 182-к визнано незаконним та скасовано (цивільна справа №501/768/17) (а.с.23-25).
13.06.2018 року ОСОБА_1 подав через канцелярію порту заяву до керівництва ДП МТП «Чорноморськ» разом з копією рішення суду, у якій він просив керівництво поновити його негайно на посаді начальника 2 терміналу та допустити його до виконання своїх посадових обов`язків та на своє робоче місце, що підтверджується копією заяви (а.с. 32).
18.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про видачу йому виконавчого листа про примусове виконання рішення суду (а.с. 33).
Також, 18.06.2018 року позивач звернувся до відділу ДВС для примусового виконання рішення суду, що підтверджується копією заяви (а.с. 34).
Державними виконавцем 19.06.2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією постанови та супровідного листа (а.с. 34-35).
ОСОБА_1  25.06.2018 року повторно звернувся з письмовою заявою до керівництва порту про негайне виконання рішення суду, негайне скасування наказу від 10.04.2017 року №182-к та його поновлення на роботі, допустити до виконання посадових обов`язків та робочого місця, що підтверджується копією заяви (а.с. 37).
03.07.2018 року відповідач надав відповідь на заяву позивача від 25.06.2018 року, в якій повідомив про те, що його поновлено з 13.06.2018 року (а.с. 39).
05.07.2018 року начальник служби управління персоналом Дудар П.П. видав повідомлення позивачу про необхідність прибуття до відділу кадрів порту в зв`язку з поновленням його на роботі (а.с. 40). 
Також, 06.07.2018 року позивач звернувся до керівництва порту з письмовою заявою про невиконання боржником рішення суду, що підтверджується копією заяви (а.с. 38).
13.06.2018 року наказом т.в.о. директора порту Медведика О.Ф. №312 «Про поновлення на роботі  ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді начальника 2-го терміналу ДП «МТП «Чорноморськ» 11.04.2017 року (а.с. 41, 114).
Згідно розпорядження т.в.о. директора порту ОСОБА_2 «Про визначення робочого місця» №16 від 13.06.2018 року, з метою організації робочого місця працівника підприємства та враховуючи наказ директора порту від 13.06.2018 р. «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » визначено позивачу з 13.06.2018 року, тимчасово, робоче місце у будівлі навчально-курсового комбінату на 1 поверсі в учбовому класі (вул.Транспортна, 6 м.Чорноморськ). Пунктом 2 розпорядження начальника 2-го терміналу ОСОБА_1 зобов`язано під час знаходження на визначеному робочому місці керуватись Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «МТП «Чорноморськ». Зазначене розпорядження позивачем не оскаржувалось (а.с.42, 114).
13.07.2018 року ОСОБА_1 ознайомився з наказом про поновлення на роботі від 13.06.2018 року №312 та розпорядженням від 13.06.2018 року №16 «Про визначення робочого місця». Після ознайомлення з даними документами, позивач зробив на них записи «не згоден», що підтверджується копіями наказу та розпорядження (а.с.41-42).
ОСОБА_1 16.07.2018 року звертався до відповідача з письмовими заявами про виплату йому заробітної плати за один місяць, ознайомлення з наказом про звільнення працівника, який виконував функції начальника 2 терміналу, про реорганізацію підприємства, штатним розкладом, забезпечення перепусткою на виробничу територію порту, тощо (а.с.43-46).
З наказом №327 від 20.06.2018 року «Про зміни в організації виробництва і праці» позивача ознайомлено 16.07.2018 року, він зазначив свою незгоду з даним наказом (а.с.49).
Також, ОСОБА_1 ознайомився з розпорядженням від 18.07.2018 року №21 «Про визначення робочого місця та оголошення простою начальнику 2 терміналу ОСОБА_1 », в яких позивач зазначив свою незгоду (а.с.50, 116).
19.07.2018 року ОСОБА_1  подав скаргу до начальника відділу ДВС щодо невиконання рішення суду (а.с.51-53).
ОСОБА_1 отримав листа від 18.07.2018 року про попередження про вивільнення від 16.07.2018 року (а.с.55).
31.08.2018 року позивач звернувся з письмовою заявою до відділу ДВС про хід виконавчого провадження (а.с.56).
04.09.2018 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №56630472 (а.с.57-58).
ОСОБА_1 звертався з заявами до Головного управління Держпраці в Одеській області, за результатами розгляду яких проведено перевірку ДП «ІМТП «Чорноморськ» та надані відповіді (а.с. 59-60, 69-75, 67-68).
Постановою Одеського апеляційного суду 27.06.2019 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.06.2018 року залишено без змін (а.с.26-31).
30.08.2019 року ОСОБА_1  подав заяву про видачу виконавчого листа в частині визнання незаконним наказу директора порту Крижановського С.В. від 10.04.2017 року №182-к про звільнення та його скасування (а.с.76) та 09.09.2019 року подав до відділу ДВС заяву про примусове виконання рішення суду (а.с.77).
Державним виконавцем 10.09.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про стягнення виконавчого збору (а.с. 80-82,83).
ОСОБА_1 25.03.2020 року отримав від державного виконавця повідомлення, з якого вбачається, що 16.03.2020 року відповідачем було видано наказ №78 «Про скасування наказу директора ДП МТП «Чорноморськ» від 10.04.2017 року №182-к «Про звільнення начальника 2 терміналу ОСОБА_1 » (а.с.84).
03.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ДП «МТП «Чорноморськ» з досудовим повідомленням щодо сплати боргу по заробітній платі з 13.06.2018 року по 12.08.2018 року, на яке відповідачем надано відповідь (а.с. 89-91, 119-121).
Відповідно до ст. 65 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
За змістом статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновок Верховного Суду України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15. Вказана позиція міститься в постанові ВП ВС № 711/8446/16-ц від 13.03.2019 року, постанові КЦС ВС № 760/9521/15-ц від 24.01.2019 року, постанові КЦС ВС № 607/10653/18 від 29.01.2020 року).
За обставинами даної справи рішення про поновлення позивача на роботі було ухвалено 12.06.2018 року, наказ про поновлення позивача на посаді виданий 13.06.2018 року, тобто відразу після ухвалення судового рішення, що виключає існування факту затримки виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до ст. 236 КЗпП України. З огляду на вказані обставини апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач звертався до державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду та виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з фактичним виконанням боржником виконавчого листа. Відомостей щодо фіксування виконавцем факту несвоєчасного виконання рішення боржником відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались. 
Щодо інших доводів апеляційної скарги. Обов`язок роботодавця повідомити працівника про поновлення на посаді законодавством не встановлений з огляду на те, що законом чітко передбачений обов`язок роботодавця негайно поновити працівника на посаді на підставі відповідного рішення відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України. 
Крім того, апеляційний суд зауважує, що подання до суду позову про поновлення на роботі є прямим волевиявленням працівника продовжувати працювати на відповідній посаді. Процедура поновлення на посаді відрізняється за змістом юридичного фактичного складу від процедури прийняття на роботу працівника вперше, що регламентовано законодавством. Тому відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.
Інші доводи апелянта не впливають на вирішення спору по суті, а тому відхиляються, при цьому апеляційний суд зазначає, що апелянту був наданий гарантований доступ до суду апеляційної інстанції, а оскаржуване рішення суду було переглянуте в межах доводів апеляційної скарги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки інші доводи апеляційної скарги стосуються обставин поза межами доведення, встановлених для суду апеляційної інстанції, то вони окремо не аналізуються.
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 червня 2020 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає. 

Судді Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

14.12.2020 року                                                                 м. Одеса